ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1233/26 Справа № 203/2479/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Городничої В.С.,
суддів: Красвітної Т.П., Макарова М.О.
за участю секретаря судового засідання — Шаповалової О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерне страхова компанія “Оранта” на заочне рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 19 червня 2025 року у складі судді Колесніченко О.В. у цивільній справі № 203/2479/25 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерне страхова компанія “Оранта” про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, –
ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта», на предмет стягнення з останнього на користь позивача страхового відшкодування в розмірі 16000,39 грн, в обґрунтування якого зазначається, що 28 лютого 2024 року в м. Дніпро, вул. Костомарівська сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Audi A5» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 , чим завдані матеріальні збитки.
Постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП. 
Так, згідно полісу ОСЦПВВНТЗ: № ЕР/217987081 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi A5» з номерним знаком НОМЕР_2 на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», яке 24 травня 2024 року виплатило позивачу страхове відшкодування в розмірі 20598,97 грн на рахунок СТО, не погодивши розмір з позивачем. В подальшому, 29 травня 2024 року представником позивача направлялася скарга до Національного банку України щодо недоплати страхового відшкодування, за наслідками розгляду якої позивача повідомлено, що страховиком розраховано страхове відшкодування на підставі Звіту № 97-D/14/61, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 .. Окрім цього, 29 травня 2024 року представником позивача направлялася запит-вимога стосовно надання документів, на підставі яких встановлювався розмір заподіяної шкоди та вимога щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 3803/24 від 19 березня 2024 року, складеного на замовлення позивача, однак ПАТ «НАСК «Оранта» повідомила про відсутність підстав для доплати страхового відшкодування та документів, на підставі яких було здійснено розрахунок розміру заподіяної шкоди не направила.
Позивач посилається на те, що він не погоджується зі Звітом № 97-D/14/61 суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , позаяк позивач не був ознайомлений з його змістом, такий складений оцінювачем без особистого огляду пошкодженого транспортного засобу, при цьому ОСОБА_3 не є експертом і, на думку позивача, не мав права складати звіт без особистого огляду належного позивачу автомобіля. Натомість, висновок експерта Дроздова Ю.В. № 3803/24 від 19 березня 2024 року відповідає вимогам ч. 5 ст. 106 ЦПК України, зокрема, в ньому зазначається, що такий підготовлено для подання до суду та експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.
Згідно висновку експерта № 3803/24 від 19 березня 2024 року вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу автомобіля «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП складає 36599,36 грн. Отже, сума недопдаченого страхового відшкодування складає 16000,39 грн, що розраховується наступним чином: 36599,36 грн - 20598,97 грн - 0, 00 грн, де 36599,36 грн - вартість матеріального збитку згідно висновку експерта ОСОБА_4 , 20598,97 грн - фактично сплачене страхове відшкодування, 0,00 грн - франшиза.
З урахуванням вищевикладеного, позивач просить стягнути на свою користь з ПАТ «НАСК «Оранта» суму страхового відшкодування в розмірі 16000,39 грн, а також витрати зі сплати судового збору за пред`явлення цього позову в розмірі 1211,20 грн та витрати на експертизу в розмірі 3080 грн.
Заочним рішенням Центрального районного суду м.Дніпра від 19 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК «Оранта» про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди задоволено.
Стягнуто на користь  ОСОБА_1 з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 16000,39 грн.
Стягнуто на користь  ОСОБА_1 з ПАТ «НАСК «Оранта» судові витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 3 080 грн та по сплаті судового збору в розмірі 1211,20 грн, що в загальній сумі становить 4291 грн (а.с.117-120).
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ “НАСК “Оранта” подало апеляційну скаргу (а.с. 150-152), посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, а також на порушення норм процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Скаржник зазначив, що у відповідності до ст. 34 ЗУ “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів” у позивача не було підстав для встановлення розміру шкоду самостійно, адже, в силу ст. 36 цього Закону, останній не дочекався визначення відповідачем розміру страхового відшкодування. Позивач при цьому не вживав заходів щодо з`ясування такого розміру у страховика. Скаржник також наголосив, що пошкоджений транспортний засіб позивача є відремонтованим, а рішення суду першої інстанції достягнуто суму збитків, яка містить в собі ПДВ, тоді як ФОП ОСОБА_5 , що ремонтував автомобіль, є платником єдиного податку (2 група) без реєстрації ПДВ, що судом першої інстанції враховано не було. Виплата страхового відшкодування проводилась на рахунок ФОП ОСОБА_5 , при цьому позивач та його представник не заперечували проти розміру такого страхового відшкодування та не оскаржували його розмір при перерахуванні суми на відновлювальний ремонт. Також скаржник вважає, що якщо автомобіль фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, які фактично поніс позивач. Крім того скаржник наголосив, що за висновком експерта ОСОБА_4 розмір матеріального збитку визначено пошкодження автомобіля після ДТП, при цьому за Актом прийому-передачі виконаних робіт не встановлювалось жодної нової деталі, усі запчастини вживані, що суперечить висновку експерта та що, на думку скаржника, не може братись до уваги. Скаржник наголошує, що пошкоджений у ДТП автомобіль позивача є відремонтованим та проданим, тому у відповідача не було можливості заявляти клопотання про повторну чи додаткову експертизи, що позбавило відповідача способу доказування.
10 жовтня 2025 року, ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, через свого представника — адвоката Демарчука М.В. подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.162-165), в якому зазначив, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам, встановленим судом. При цьому суд першої інстанції вірно дослідив та надав оцінку доказам у справі, а доводи апеляційної скарги є неспроможними та жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції, доказів продажу автомобіля позивачем скаржник не надає. Посилання скаржника на те, що у разі ремонту автомобіля позивач має право на різницю між фактично понесеними витратами та виплатою страхового відшкодування, не відповідає предмету спору, де розглядається вимога про недоплату страхового відшкодування на момент його виплати, враховуючи ще і те, що оцінювач ОСОБА_3 не оглядав особисто пошкоджений автомобіль позивача. Також зазначив, що страховик несе відповідальність відшкодування збитків в межах страхового ліміту у 160 000 грн, тому і є належним відповідачем у цій справі. З урахуванням цього просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі, рішення суду першої інстанції залишити без змін та стягнути на користь позивача витрати на правничу допомогу за участь його адвоката в суді апеляційної інстанції.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.
Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).
Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач довів у належний спосіб, що розмір страхового відшкодування визначений страховою компанією неправильно. Натомість, відповідачем не надано належних та допустимих доказів на спростування висновку експерта № 3803/24 від 19 березня 2024 року, так само не спростовано визначений розмір матеріального збитку цим висновком експерта, враховуючи, що відповідачем не заявлялось ні про повторну, ні про додаткову експертизу з питань неповноти чи суперечності висновків матеріалам справи. 
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2024 року в м. Дніпро, вул. Костомарівська, біля будинку № 3 по вул. Ушинського сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Audi A5» з номерним знаком НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 , чим завдані матеріальні збитки. За наслідками вчиненої дорожньо-транспортної пригоди винуватим згідно постанови судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 квітня 2024 року, що набрала законної сили 16 квітня 2024 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за що на останнього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (справа № 203/1389/24, провадження № 3/0203/705/2024) (а.с.15).
Таким чином, в силу ч.6 ст. 82 ЦПК України, вказана постанова суду від 03 квітня 2024 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи.
Так, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi A5» з номерним знаком НОМЕР_2 , якого визнано винуватим у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», що підтверджується полісом ОСЦПВВНТЗ № ЕР/217987081 (а.с. 18).
В результаті зазначеної ДТП пошкоджено автомобіль «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 , що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить позивачу ОСОБА_1 , чим останньому завдані матеріальні збитки (а.с. 61).
01 березня 2024 ОСОБА_1 через свого представника звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування у зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, що сталася 28 лютого 2024 року за участю забезпеченого транспортного засобу «Audi A5» з номерним знаком НОМЕР_2 , в результаті якої був пошкоджений автомобіль «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 та 27 березня 2024 року представником позивача на електронну пошту ПАТ «НАСК«Оранта» також направлявся рахунок з СТО ФОП ОСОБА_6 , виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців зазначеного ФОП, витяг з реєстру податків єдиного податку цього ФОП (а.с. 7-15).
24 травня 2024 року ПАТ «НАСК «Оранта» виплатило страхове відшкодування в розмірі 20 598,97 грн на рахунок СТО (а.с. 19).
На замовлення позивача судовим експертом Дроздовим Ю.В. 19 березня 2024 року складено висновок № 3803/24 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу – автомобіль «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 36 599,36 грн (а.с. 20-47).
За складення вказаного висновку позивачем сплачено 3 080 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 0.0.3565889401.1 від 04 квітня 2024 року (а.с. 48).
29 травня 2024 року представником позивача на адресу Національного банку України направлено скаргу на дії страхової компанії щодо недоплати страхового відшкодування, та останній листом від 25 червня 2024 року за вих. № 14-0004/48572 повідомив, що за результатами розгляду наданих Страховою компанією документів встановлено, що страховик виплатив відповідно до звіту № 97D/14/61 про визначення вартості матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту склала 20 598,97 грн, у тому числі ПДВ. Окрім цього, НБУ повідомив, що він не наділений повноваженнями зобов`язувати страхові компанії виплачувати (доплачувати) страхове відшкодування та перевіряти дотримання оцінювачами вимог Закону України «Про оцінку майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (а.с. 50-53, 54-55).
Окрім цього, 29 травня 2024 року представник позивача звертався до ПАТ «НАСК «Оранта», ним направлялася запит-вимога стосовно надання документів, на підставі яких встановлювався розмір заподіяної шкоди та вимога щодо доплати страхового відшкодування на підставі висновку експерта Дроздова Ю.В. № 3803/24 від 19 березня 2024 року, складеного на замовлення позивача, однак ПАТ «НАСК «Оранта» повідомила про відсутність підстав для доплати страхового відшкодування та документів, на підставі яких було здійснено розрахунок розміру заподіяної шкоди не направила (а.с. 56, 57).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачем своїх позовних вимог та відсутності належних доказів відповідача на спростування обґрунтувань позивача.
Колегія суддів погоджується як зі встановленими фактичними обставинами справи, так і з висновком суду першої інстанції.
Статтею 1187 ЦК України передбачені підстави і порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, частиною першої цієї статті встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Частиною другої статті встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
За загальним правилом обов`язок відшкодувати завдану шкоду джерелом підвищеної небезпеки покладається на володільця джерела.
Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов`язки страховика.
Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України). Відповідно до статті 999 Цивільного кодексу України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5).
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
За змістом Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому, договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що у страховика в разі настання страхового випадку (пошкодження транспортного засобу) виникає обов`язок відшкодувати потерпілому витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.
Тобто саме на страховика покладається обов`язок, щодо відшкодування матеріального збитку з урахуванням зносу.
Колегія суддів відзначає, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги саме дані, які визначені судовим експертом Дроздовим Ю.В., який склав 19 березня 2024 року висновок № 3803/24 товарознавчої експертизи по визначенню вартості матеріального збитку заподіяного власнику КТЗ, згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу – автомобіль «Tesla Model X» з номерним знаком НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, складає 36 599,36 грн, а не дані відповідача, наведені у Звіті № 97-D/14/61 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 14 березня 2024 року. 
Саме висновок судового експерта Дроздова Ю.В., складений 19 березня 2024 року, відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом МЮ України і Фонду держмайна України № 142/2092 від 24 листопада 2003 року (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), де у п.п.2.4, 8.3 встановлено, що вартість збитку, яка завдана колісному транспортному засобу і яка підлягає відшкодуванню, визначається з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля.
Порядок розрахунку розміру шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, встановлений законодавчо, регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженій наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092(у редакції наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 липня 2009 року № 1335/5/1159) зареєстрованій в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/839.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ визначені у Методиці, яка застосовується, серед іншого, з метою визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ, визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.
Згідно п. 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до п. 1.3 вказаної Методики, вимоги Методики є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень,а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Тому, з урахуванням вимог п. 1.3 даної Методики суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що будь-який розрахунок матеріального збитку без урахуванням вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів буде суперечити наведеному в п. 2.4. поняттю вартості матеріального збитку.
Однією з головних вимог, передбачених Методикою, є особистий огляд колісних транспортних засобів оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики.
Відповідно до п. 5.5 Методики, під час технічного огляду КТЗ оцінювач (експерт) повинен: а) перевірити відповідність ідентифікаційних даних КТЗ записам у наданих документах; б) перевірити укомплектованість КТЗ, установити комплектність, наявність додаткового обладнання; в) установити пробіг за одометром; г) зафіксувати інформативні ознаки раніше виконаного відновлювального ремонту КТЗ; ґ) установити характер і обсяги пошкоджень на момент огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Згідно з п. 8.1, 8.5 вказаної Методики, для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Калькуляція вартості відновлювального ремонту складається за результатами технічного огляду КТЗ. Якщо КТЗ на момент технічного огляду відновлено повністю або частково, то калькуляція відновлювального ремонту не складається, а надається повідомлення замовнику оцінки про неможливість проведення дослідження.
За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. У разі проведення судової автотоварознавчої експертизи за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта. У разі виконання судовим експертом відповідно дочастини шостої статті 13 Закону України "Про судову експертизу" оцінки на договірних засадах з питань, що становлять інтерес для юридичних і фізичних осіб, він складає висновок експертного дослідження з урахуванням особливостей його оформлення згідно із законодавством (п. 4.3 Методики).
Наведені вище норми Методики, вказують на те, що за результати огляду ТЗ оформлюються оцінювачем (експертом) відповідним документом: звітом про оцінку майна (якщо він складається оцінювачем), експертним дослідженням або висновком експерта (якщо складається судовим експертом).
Відповідно п. 5.1 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів від 24.11.2003 № 142/5/2092, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження.
Тобто, визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його особистого огляду можливо лише експертом (а не оцінювачем, як зроблено відповідачем), який складає висновок, і тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив (ла) експертизу (залучив(ла) експерта), крім цього зазначено, що з метою дотримання п. 5.5 Методики оцінювач зобов`язаний установити характер і обсяги пошкоджень на момент особистого огляду та інші ознаки, які характеризують технічний стан КТЗ, з обов`язковою їх фіксацією шляхом фотографування.
Судом першої інстанції встановлено, що при виплаті страхового відшкодування страхова компанія (відповідач) керувалась звітами про оцінку вартості (розміру збитків), заподіяного пошкодження транспортного засобу складеному ФОП ОСОБА_3 , що суперечить вимогам п.п. 1.3, 5.1, 5.5, 8.1, 8.5 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки оцінювач, який складав звіт про оцінку збитку, особисто не оглядав пошкоджений транспортний засіб.
Доказів того, що вказаний оцінювач має свідоцтво судового експерта, яке надавало б йому право складати висновки експертного дослідження без особистого огляду об`єкта дослідження, не надано як суду першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, а тому саме висновок судового експерта Дроздова Ю.В., який наданий з боку позивача, відповідає вищевказаним нормативним актам та складений у відповідності до вимог, які в них указані (адже ОСОБА_7 є судовим експертом), який, до того ж, несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві свідчення.
Колегія суддів наголошує, що скаржником не спростовано такі встановлені обставини жодним належним доказом, а посилання на те, що у позивача не було підстав для замовлення проведення експертного дослідження та визначення розміру збитків, яких він зазнав внаслідок ДТП, колегією суддів до уваги не приймаються з підстав наявності заперечень представника позивача щодо визначення пошкоджених деталей та запчастин, про що він зазначив у протоколі огляду транспортного засобу, складеному представником відповідача (а.с.58-60).
Разом з цим колегія суддів відзначає, що скаржником не доведено належними та допустимими доказами факт повного проведення відновлювального ремонту автомобіля позивача, тим більше, факт його продажу, враховуючи, що позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права щодо недоотриманого страхового відшкодування в межах страхового ліміту, яке було частково виплачено відповідачем, чого останній не заперечував.
Колегія суддів відзначає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. 
Відповідний правовий висновок зробив Верховний Суд в своїй постанові від 04 липня 2018 року по справі № 755/18006/15-ц.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачеві належить відшкодувати вартість матеріального збитку, нанесеному власнику автомобіля, пошкодженого у наслідок ДТП у розмірі 16 00,39 грн, з чим погоджується і колегія суддів.
Разом з цим колегія суддів відзначає, що відповідач як суду першої інстанції, так і апеляційному суду не надав доказів узгодження з позивачем визначеного ними розміру страхового відшкодування, що свідчить про правомірність та своєчасність звернення позивача до незалежного експерта за наданням висновку експерта щодо вартості матеріальних збитків, що спростовує доводи апелянта про відсутність необхідності звертатись за отриманням висновку експерта позивачем, який, до того ж, дійсно складений за особистим оглядом пошкодженого транспортного засобу експертом у відповідності до ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», та у відповідності до Методики, як це вірно встановлено судом першої інстанції та прийнято за належний та достатній доказ у справі.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.
Отже, вирішуючи позовні вимоги, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані та підтверджуються письмовими доказами.
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову до цього відповідача, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. 
Скаржник не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, –

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерне страхова компанія “Оранта” — залишити без задоволення.
Рішення Центрального районного суду м.Дніпра від 19 червня 2025 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “11” лютого 2026 року.
Повний текст постанови складено “17” лютого 2026 року.

Головуючий:         В.С. Городнича

Судді:           Т.П. Красвітна

М.О.Макаров