Справа № 635/8638/25 
Провадження № 2/635/3373/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді Якішиної О.М.
за участю секретаря Старишко Д.В.
позивача ОСОБА_1 
представника позивача адвоката Гупала Р.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Служба у справах дітей по Новобаварському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та внести зміни до актового запису про народження дитини, зазначивши батьком дитини відповідача та змінивши прізвище дитини на « ОСОБА_4 ».
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона та відповідач тривалий час зустрічалися та між ними були інтимні стосунки, хоча у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем вона не перебувала і до квітня 2023 року з ним не проживала. ІНФОРМАЦІЯ_2 вона народила дитину ОСОБА_3 , біологічним батьком якого є відповідач. Про те, що дитина народилася від ОСОБА_2 , вона йому не говорила. Запит про батька при реєстрації народження сина був зроблений на підставі ч.1 ст. 135 СК України. 04.06.2024 року вона та відповідач уклали шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 у них народилась донька ОСОБА_5 . З моменту народження сина відповідач ставився до нього як до сина, проводив з ним час, купував для нього речі, проявляв батьківську турботу. З травня 2024 року відповідач проходить військову службу. Оскільки відповідач відмовляється подавати заяву про реєстрацію його як батька до органів реєстрації актів цивільного стану, вона вимушена звернутись до суду.
Ухвалою суду від 15.10.2025 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження. 
Ухвалою суду від 13.01.2026 р. закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Задоволено клопотання позивача про допит свідків.
В судовому засіданні позивач, її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові.
Позивач пояснила, що періодично проживала з відповідачем з 2021 року. У червні 2022 року вона завагітніла, потім вони посварились і тому вона записала дитину на себе. З грудня 2022 року вона з відповідачем не спілкувалась до пологів і тому не сказала, що народила дитину від нього, хоча він знав, що вона вагітна. Додала, що відповідач повністю забезпечує свого сина, проводить з ним час, піклується про нього.
Представник позивача надав пояснення, аналогічні викладеним у позові. 
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про день та час розгляду справи. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Заперечував проти призначення генетичної експертизи.
Представники третіх осіб в судове засідання також не з`явилися, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку. Подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. 
Суд, вислухавши позивача, її представника, допитавши свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , дослідивши матеріали справи, доходить наступних висновків.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 2 ст. 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною 1 статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його народження, виданим Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 151, відповідно до якого батьками зазначені ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, відомості про батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внесено відповідно до ч.1 ст. 135 СК України.
Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Другим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідач ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 04.06.2024 року уклали шлюб.
ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народилась донька ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .
З акту обстеження від 08.10.2025 р., складеного депутатом Пісочинської селищної ради Кислашко Л.О. та сусідами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_1 не зареєстрована, але з січня 2021 року і по наступний час дійсно мешкає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
З банківської виписки по рахунку ОСОБА_2 за період з 02.03.2024 р. по 24.09.2025 р. вбачається, що ОСОБА_2 здійснював переказ грошових коштів на рахунок ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки ВЧ НОМЕР_3 від 03.07.2025 р. ОСОБА_2 проходить військову службу за контрактом з 27.05.2024 р.
Відповідно до частини 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Визнання батьківства за рішенням суду регулюється статтею 128 СК України. Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.
Статтею 134 СК України передбачено, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Пунктом 9 вищевказаної Постанови ПВСУ передбачено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.
Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.
Доказами у справах про визнання батьківства можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18).
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
Тобто при вирішенні спору про встановлення факту батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Калачова проти Росії” від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05).
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року в справі № 562/1155/18 (провадження № 61- 11709св19).
Верховний Суд в постановах від 31 січня 2024 року в справі № 752/13549/22 (провадження № 61-10510св23), від 13 вересня 2023 року в справі № 552/4291/22 (провадження № 61-6451св23) виснував, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
Таким чином, висновок судово-медичної молекулярно-генетичної експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте, його необхідно оцінювати з урахуванням положень ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Виходячи із змісту цієї норми закону, кровна спорідненість може бути доведена чи спростована лише в результаті проведення судово-генетичної експертизи.
Відтак, у даному випадку, для з`ясування обставин, що мають суттєве значення для справи, необхідним є висновок судової молекулярно-генетичної експертизи.
Судом було роз`яснено позивачу та її представнику положення ст. 81 ЦПК України та право на призначення судової молекулярно-генетичної експертизи, проте відповідне клопотання позивачем не заявлено.
Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Оскільки судом не встановлено законних підстав для задоволення позовних вимог, суд не приймає визнання позову відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Предметом доказування у даній справі є наявність кровного споріднення між відповідачем ОСОБА_2 та дитиною ОСОБА_3 , 2023 р.н.
Позивачем на підтвердження кровного споріднення між відповідачем та її сином надано фотографії, на яких зображено відповідача разом з неповнолітнім ОСОБА_3 , виписку по банківському рахунку позивача, з якого вбачається, що з карти ОСОБА_2 на карту позивача здійснювались перерахування грошових коштів в період з 02.03.2024 р. по 24.09.2025 р., тобто перший платіж здійснено через рік після народження ОСОБА_3 .
Свідок ОСОБА_6 пояснив, що знайомий з позивачем приблизно з 2013 – 2014 р., з відповідачем – з 2021 р. У 2023 році ОСОБА_1 народила сина і записала його на себе, оскільки з відповідачем вони разом до квітня 2023 року не проживали. Додав, що ОСОБА_2 визнавав себе батьком дитини.
Свідок ОСОБА_7 пояснив, що знайомий з ОСОБА_2 з 2016 року, з ОСОБА_1 – з 2021 року, має з ними дружні відносини. Коли народився їх син, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не проживали разом і почали проживати лише з квітня 2023 року, після його народження. Додав, що ОСОБА_2 матеріально забезпечував сина, опікувався ним.
Оцінюючи акт обстеження від 08.10.2025 року, суд звертає увагу на те, що викладена у ньому інформація щодо проживання сторін разом з січня 2021 року нічим не підтверджена і спростовується показаннями свідків, які пояснили, що сторони до народження сина позивачки разом не проживали, а показання самої позивачки в цій частині є суперечливими.
Надані позивачем фотографії та виписка по картковому рахунку суд вважає неналежними доказами на підтвердження заявлених нею позовних вимог, оскільки:
-виписка по банківському рахунку відповідача не підтверджує факт утримання ним позивача до народження дитини або безпосередньо дитини ОСОБА_3 , 2023 р.н., оскільки перший платіж здійснено через рік після народження ОСОБА_3 і за 6 місяців до народження доньки сторін ОСОБА_13 ;
-фотокартки не підтверджують факту кровного споріднення відповідача та ОСОБА_3 , 2023 р.н. 
Інших доказів на підтвердження батьківства позивачем не надано.
Отже, позивачем не надано суду доказів, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання.
Відповідно до статей 263, 265 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд вважає, що позивачем не надано суду належних, допустимих, достатніх та переконливих доказів в підтвердження заявлених нею позовних вимог, а сукупність досліджених в судовому засіданні доказів не дає підстав засвідчити походження сина позивача ОСОБА_3 від відповідача ОСОБА_2 .
З метою повного, всестороннього та об`єктивного розгляду справи та сприяння у здобутті інших доказів по справі судом було роз`яснено позивачу право проведення експертизи аналізу ДНК, проте клопотань про призначення експертизи не поступило, хоча позивач була обізнаною зі своїми процесуальними правами, а також забезпечена правовою допомогою адвоката.
Враховуючи викладене, суд вважає, що позивачем не доведено заявлені нею позовні вимоги, а тому не вбачає підстав для їх задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 263-265, 268 ЦПК України, суд, 

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Другий відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції, Служба у справах дітей по Новобаварському району департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, про визнання батьківства.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення складено 11.03.2026 р.

Суддя О.М. Якішина