Справа № 342/1522/23
Провадження 2/718/220/24
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2026 р. м.Кіцмань Чернівецька область 

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючої судді Масюк Л.О., секретаря Харабара А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кіцмань цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), представником якої є адвокат Павлюк Оксана Василівна, до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 , представником якої є адвокат Павлюк Оксана Василівна, звернулася до Кіцманського районного суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 70 років померла бабуся позивачки ОСОБА_3 . Після смерті бабусі позивачці стало відомо, що існує заповіт від 03 листопада 2022 року згідно якого ОСОБА_3 склала заповіт яким заповіла все майно, де б таке не було та з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй належить і на що за законом вона мала б право, заповіла на користь відповідачки ОСОБА_2 . Вказаний заповіт був посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради, ОСОБА_4 , зареєстрований в реєстрі за № 4-35.
Позивачка вважає, що такий заповіт не відповідає чинному законодавству та має бути визнаний судом недійсним на підставі того, що останній не підписувався ОСОБА_3 та не відповідав волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання його недійсним.
Вказує, що при ознайомленні із текстом оскаржуваного заповіту позивачкою зауважено, що підпис на заповіті не є підписом спадкодавця, що свідчить про підробку підпису на заповіті. Підпис ОСОБА_3 наявний на заповіті значно відрізняється від її дійсного підпису, що підтверджується іншими документами, які додаються до позовної заяви, а саме численними копіями квитанцій про здійснення останньою платежів за користування газом, копії договору про оренду земельної ділянки, копії паспорта заповідачки, де спадкодавцем, власноручно, вчинявся підпис.
Зазначає, що за життя бабуся позивачки неодноразово висловлювала онуці своє бажання залишити все своє майно їй, ОСОБА_1 , єдиній дочці свого покійного сина ОСОБА_5 , а тому, позивач вважає, що складення оспорюваного заповіту не відповідало внутрішній волі ОСОБА_3 та вчинено іншими зацікавленими на те особами. Більше того, в тексті заповіту вказано, що останній вчинявся 03.11.2022 року в приміщенні Глушківського старостинського округу Коломийського району Івано-Франківської області за адресою: АДРЕСА_2 о 10 годині 50 хвилин, однак вказане спростовується свідченнями ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким бабуся проживала однією сім`єю, та який стверджує, що в день складання заповіту, 03 листопада 2022 року ОСОБА_3 весь час була дома, за межі господарства не виходила, погано себе почувала.
Посилається на те, що складання оскаржуваного заповіту без присутності самого заповідача, не може свідчити про дійсну волю останнього, та підтверджує факт недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною 3 статтею 203 Цивільного кодексу України, а саме вимог щодо волевиявлення учасника правочину, яке, безумовно, має бути вільним та відповідати його внутрішній волі, що відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України, є підставою недійсності правочину.
Вважає, що невиконання підпису та напису на заповіті саме заповідачем, ОСОБА_3 , є порушенням вимог статей 1234, 1247, 1251 ЦК України, і також свідчить про недодержанням в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частиною першою статті 203 ЦК України, що має наслідком недійсність правочину.
Вказує на те, що оскільки в час вчинення заповіту заповідачка не перебувала в місці вчинення останнього, відповідно, за своєї відсутності не могла виявити своє дійсне волевиявлення щодо розпорядження після її смерті належним їй майном, а також, враховуючи те, що підпис вчинений на оскаржуваному заповіті абсолютно не схожий на її власний підпис, вважає, що є підстави визнання оскаржуваного заповіту недійсним.
На підставі викладеного, просить позов задовольнити, визнати недійсним заповіт від 03.11.2022 року, посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради Василем Курилюком, зареєстрований в реєстрі за № 4-35 від 03 листопада 2022 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Позивач ОСОБА_1 та її представник, адвокат Павлюк О.В., в судове засідання 17.03.2026 року не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце слухання справи, однак представник скерувала на адресу суду заяву про розгляд судового засідання без участі сторони позивача, позов підтримує, просить його задовольнити - визнати недійсним заповіт від 03.11.2022 року, посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради Василем Курилюком, зареєстрований в реєстрі за № 4-35 від 03 листопада 2022 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правову допомогу в розмірі 30000 гривень та витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 19507,68 грн., докази про вказані витрати надасть протягом строку встановленого законом.
Відповідачка ОСОБА_2 та її представник, адвокат Візінський В.В., в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, однак представник скерував до суду заяву, у якій просив судове засідання провести за відсутності сторони відповідача, при прийнятті рішення взяти до уваги раніше надані пояснення, в яких позовні вимоги не визнавав та просив відмовити в їх задоволенні.
Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, системно дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, які регулюють дані правовідносини приходить до наступних висновків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Предметом спору є спірний заповіт, який позивач просить визнати недійним, а саме заповіт від 03.11.2022 року, який посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради Василем Курилюком, зареєстрований в реєстрі за № 4-35 від 03 листопада 2022 року від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Судом встановлено що згідно свідоцтва про народження позивачки ОСОБА_1 серія НОМЕР_1 від 05.06.2002 року вбачається, що батьками останньої є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (а.с.12 Том 1).
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 від 23.08.2023 року (а.с.13 Том 1).
Відповідно до заповіту від 03 листопада 2022 року, посвідченого старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради, ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі за №4-35, ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що за законом буду матиму право заповідаю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.11 Том 1).
Згідно заяви ОСОБА_1 від 28.08.2023 року органу нотаріату вбачається, що остання приймає спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 та просить нотаріуса видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом та/або заповітом (а.с.14 Том 1).
Письмовими поясненнями ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , засвідченими приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Угриновською Ю.М., стверджується, що він, ОСОБА_6 , проживав разом із ОСОБА_3 з 1984 року до дня її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство. Зазначається, що напередодні смерті ОСОБА_3 , вони обоє лікувалися в стаціонарі лікарні у зв`язку із харчовим отруєнням. Дружина почувалася кволою, а тому 03 листопада 2022 року вони спільно поралися по господарству і за межі подвір`я не виходили, а тому ОСОБА_6 стверджує, що момент складання заповіту 03.11.2022 року о 10 год. 50 хв. його дружина перебувала вдома з ним (а.с. 40 Том 1).
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 21.05.2025 року у вказаній справі призначено судово-почеркознавчу експертизу на вирішення якої поставлено ряд питань щодо вчинення підпису на заповіті від 03.11.2022 року, заповідачем якого була ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та скеровано ряд документів зі зразками підпису ОСОБА_3 (а.с.88-90 Том2).
Згідно Акту попереднього розрахунку вартості виконання Висновку експерта №707/25-28 та Рахунку №2822 від 22.07.2025 року вбачається, що вартість судово-почеркознавчої експертизи становить 19507, 68 грн.(а.с.101-101 зворот Том2).
Відповідно до Висновку експерта за результатами проведеної судової почеркознавчої експертизи №707/25-28 від 08.08.2025 року вбачається, що підписи на заповіті від 03.11.2022 року, заповідачем якого була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала в с.Глушків Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою (а.с.105-110, 177 Том 2).
Згідно матеріалів спадкової справи №55/2023 відкритої на підставі заяви ОСОБА_8 №125 від 05.05.2023 року вбачається, що остання звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 (а.с.127 Том2).
Довідкою №139 від 04.05.2023 року, виданою Глушківським старостинським округом Городенківської міської ради, стверджується, що в господарстві ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані: невістка ОСОБА_7 , 1967 року народження, та внука ОСОБА_1 , 1996 року народження (а.с. 129 Том 2).
Відповідно до свідоцтва про народження відповідачки ОСОБА_2 серія НОМЕР_3 від 22.07.1972 року вбачається, що батьками останньої є ОСОБА_3 та ОСОБА_9 (а.с.131 Том2).
Згідно Свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_4 від 11.102011 року вбачається, що після реєстрації шлюбу з ОСОБА_10 15.09.1973 року, ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_12 » (а.с.132).
Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №72373808 від 05.05.2023 року вбачається, що після смерті ОСОБА_3 заведена спадкова справа номер у спадковому реєстрі 70614546, номер у нотаріуса 55/2023 (а.с.136-138 Том2).
За приписами ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідає його волі.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.
При цьому застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.
Відповідно до частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Отже, вимогами процесуального закону визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування це процесуальний обов`язок суду.
При цьому обраний позивачем спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.
Визначення відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, водночас визначення належності відповідачів, а також обгрунтованості позовних вимог є процесуальним обов`язком суду, який той виконує під час розгляду справи.
Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.
Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Право на заповіт, відповідно до статті 1234 ЦК України, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. 
Вчинення заповіту через представника не допускається.
Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частинами першою-п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.
Загальні вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.
Згідно з частиною 4 статті 207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.
Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.
Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними устаттях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.
Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним.
Відповідно до статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.
За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. 
Недійсними є заповіти:
1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;
2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту);
3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).
Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.
Як встановлено судовим розглядом, спір у даній справі виник у зв`язку з порушенням встановленого порядку посвідчення заповіту, а саме - підпис вчинено не заповідачем, при цьому спірний заповіт позбавляє позивачку права на спадкування після смерті ОСОБА_3 .
Вимоги до форми заповіту встановлено статтею 1247 ЦК України, якою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення та має бути особисто підписаний заповідачем, але як підтверджено висновком експерта №707/25-28 від 08.08.2025 року підпис на заповіті від 03.11.2022 року, заповідачем якого була ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала в с.Глушків Коломийського (Городенківського) району Івано-Франківської області, виконаний не ОСОБА_3 , а іншою особою. 
Проаналізувавши позовні вимоги позивача, суд приходить до висновку про їх обґрунтованість, так як вбачається, що спірний заповіт від 03 листопада 2022 року, посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради Василем Курилюком та зареєстрований в реєстрі за №4-35, згідно якого ОСОБА_3 , яка на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося і взагалі все те, що буде належати мені на день смерті і на що за законом буду матиму право заповідаю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 », посвідчений у порушення вимог закону щодо порядку посвідчення заповіту та його оформлення, так як заповіт має бути особисто підписаний заповідачем, а в даному випадку - підписаний іншою особою (невідомою).
Таким чином, вимог статей 207, 1248 ЦК України при оформленні спірного заповіту дотримано не було.
У відповідності до 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо в книзі шостій ЦК України немає відповідного правила. За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 , 6 ст.203 цього Кодексу, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх чи непрацездатних дітей.
За приписами ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених Цивільним Кодексом України.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Водночас відповідачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження не порушення встановленого законом порядку посвідчення спірного заповіту, у той же час дослідженими у судовому засіданні доказами встановлено, що вимоги закону при посвідченні спірного заповіту не дотримано.
Суд приходить до висновку, що оспорюваний заповіт від 03 листопада 2022 року, посвідчений посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради Василем Курилюком та зареєстрований в реєстрі за №4-35, не відповідає вимогам закону, адже наявний висновок судово-почеркознавчої експертизи є доказом того, що волевиявлення спадкодавця ОСОБА_3 на момент посвідчення заповіту не було вільним і не відповідало волі спадкодавця, адже підпис у заповіті виконаний не нею особисто, а тому, враховуючи підстави та предмет позову, судом установлено доведеність заявлених позивачкою обставин для визнання спірного заповіту недійсним.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому необхідно стягнути з ОСОБА_13 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в сумі 1073,60 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 89, 264-265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов задовольнити.
Визнати недійним заповіт від 03 листопада 2022 року, посвідчений старостою Глушківського старостинського округу Городенківської міської ради Василем Курилюком, зареєстрований в реєстрі за № 4-35 03 листопада 2022 року, від імені ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки с.Глушків Коломийського району Івано-Франківської області на користь  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с.Глушків Коломийського району Івано-Франківської понесені витрати на оплату судового збору в сумі 1073,60 грн. 
Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення чи дня складання повного судового рішення.

Суддя Кіцманського
районного суду: Л.О. Масюк