КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/5448/25
Провадження № 2/488/1199/26  

РІШЕННЯ
Іменем України

02.04.2026 року          м. Миколаїв
Суддя Корабельного районного суду м. Миколаєва Чернявська Я.А., розглянувши цивільну справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві ГТУЮ у м. Миколаєві, заінтересована особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок Світлана Іванівна, про зняття арешту (заборон) з майна,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2026 року позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві ГТУЮ у м. Миколаєві, заінтересована особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок Світлана Іванівна, про зняття арешту (заборон) з майна.
Позивачка просила суд зняти арешт (заборону відчуження) з нерухомого майна — житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зняти всі арешти та обтяження, накладені на все нерухоме майно, зареєстроване за покійним ОСОБА_2 , у тому числі накладені: рішенням Корабельного районного суду від 22.12.1999 року по справі № 2-414; ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.02.2012 року справа № 2-1963/2009; постановами Корабельного відділу ДВС м. Миколаєва від 21.09.2009, 27.10.2009 та 25.11.2009 років та зобов`язати державного реєстратора/ДВС внести відповідні зміни до Державного реєстру речових прав та зняти записи про арешти.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок Світланою Іванівною заведено спадкову справу №32/2016.
Позивачка посилається на те, що під час опрацювання спадкової справи про право на спадщину за законом нотаріусом було встановлено наявність заборони відчуження (арешту) на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також на інше нерухоме майно, зареєстроване на ім`я померлого.
Як зазначає позивачка, підставами накладення арештів є: ухвала Корабельного районного суду від 22.12.1999 року у справі №2-414, ухвала Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.02.2012 року, а також постанови Корабельного відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва від 21.09.2009 року, 27.10.2009 року та 25.11.2009 року.
Позивачка зазначає, що після отримання копій матеріалів виконавчих проваджень та судових рішень встановлено обставини, які, на її думку, свідчать про відсутність підстав для подальшого існування арештів.
Зокрема, вона посилається на те, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.12.1999 року у справі №2-414 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про вилучення майна із чужого незаконного володіння позов було залишено без розгляду, і рішення набрало законної сили 03.01.2000 року.
Також позивачка зазначає, що ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року у справі №2-1963/2009 позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» було залишено без розгляду на підставі заяви банку після надання довідки про повне погашення кредиту.
Крім того, позивачка вказує, що наявні постанови органу державної виконавчої служби свідчать про закінчення всіх виконавчих проваджень. 
Зокрема, виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа від 08.10.2009 року №2-1963, завершено 23.03.2010 року у зв`язку зі скасуванням судового рішення, що підлягало виконанню. Інше виконавче провадження, відкрите на підставі ухвали від 23.06.2009 року №2-8335, було фактично виконане в повному обсязі, у зв`язку з чим 27.10.2009 року прийнято рішення про його закінчення.
На підставі викладеного позивачка стверджує, що всі зобов`язання, які стали підставою для накладення арештів, скасовані, виконані або втратили чинність, а виконавчі провадження є закінченими, що підтверджується відповідними документами.
Водночас, за твердженням позивачки, арешти з нерухомого майна померлого тривалий час не зняті, що унеможливлює оформлення нею спадщини, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися в суд з даним позовом.
Ухвалою від  12.12.2025 року було відкрито спрощене позовне провадження по справі з викликом (повідомленням) сторін та призначено до судового розгляду.
Одночасно, в ухвалі відповідачу роз`яснено, що він має право подати до суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а також має право подати до суду заперечення протягом п`яти днів з дня отримання відповіді на відзив.
Копію ухвали надіслано сторонам.
28.01.2026 року від представника відповідача Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Одеського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України — Лашкова Б.А. через підсистему «Електронний Суд» надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача.
06.02.2026 року від заінтересованої особи Приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленко С.І. на адресу суду надійшла заява, в якій заінтересована особа просила суд розглядати вказану справу у її відсутність за наявними в матеріалах справи документами.
16.02.2026 року АТ КБ «Приват Банк» — Шевченка А.О. через підсистему «Електронний Суд» надійшла заява з поясненнями по суті спору, в яких зазначається, що у зв`язку з повним виконанням кредитних зобов`язань відсутні підстави для подальшого існування обтяжень (арештів), накладених в інтересах банку. Представник відповідача вказує, що банк не заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо зняття арештів та заборон відчуження з майна померлого ОСОБА_2 . Окрім цього, у заяві міститься клопотання про розгляд справи за відсутності представника АТ КБ «ПриватБанк», а також прохання врахувати відсутність заборгованості та заперечень банку щодо зняття арешту з майна.
В судове засідання, призначене на 11.03.2026 року, сторони не з`явилися, були повідомлені своєчасно та належним чином.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази по справі, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності, знаходить позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню виходячи із наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки – ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , про що 24.12.2015 року Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції було видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис №1004.
Після смерті чоловіка позивачки відкрилася спадщина.
ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті чоловіка ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок Світланою Іванівною заведено спадкову справу №32/2016. Під час опрацювання спадкової справи про право на спадщину за законом нотаріусом було встановлено наявність заборони відчуження (арешту) на спадкове нерухоме майно, а саме: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , а також на інше нерухоме майно, зареєстроване на ім`я померлого.
Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.12.1999 року у справі №2-414 позов про вилучення майна із чужого незаконного володіння залишено без розгляду, яке набрало законної сили 03.01.2000 року.
Також ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 28.12.2012 року у справі №2-1963/2009 позов АТ КБ «ПриватБанк» залишено без розгляду у зв`язку з поданням заяви позивачем після повного погашення кредитної заборгованості.
Крім того, судом встановлено, що виконавчі провадження, на підставі яких було накладено відповідні арешти, є завершеними: одне — у зв`язку зі скасуванням судового рішення, що підлягало виконанню, інше — у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду.
Судом також враховано, що станом на 13.02.2026 року заборгованість ОСОБА_2 перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутня, а сам банк не заперечує проти зняття арештів з майна.
Таким чином, судом встановлено, що обставини, які були підставою для накладення арештів на майно, відпали, а відповідні виконавчі провадження завершені, що свідчить про відсутність правових підстав для подальшого існування таких обтяжень.
Згідно з статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим у його здійсненні.
Згідно з статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зняття арешту з майна відбувається на підставах визначених ч.4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» та ч. 5 цієї ж статті, яка встановлює що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Згідно Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
У постанові ВС за № 14/5026/1020/201 від 18 лютого 2021 року, посилається на практику ЄСПЛ щодо мирного володіння майном, (наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року) в ній напрацьовано три критерії, які слід оцінювати сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону, НПА, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності. Критерій пропорційності передбачає, що втручання буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги між інтересами держави (суспільства), пов`язаними із втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення між метою, що ставиться для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар».
У постанові Верховний Суд за № 927/322/14 від 14.08.2023 року, зазначив, що допущене державним виконавцем порушення щодо незняття протягом тривалого часу (майже 10 років) арешту з майна боржника, внаслідок якого було порушено право останнього на мирне володіння його майном, державний виконавець у відповідь на звернення боржника не повинен був обмежуватись доводами щодо знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, а роз`яснити прийнятний та допустимий у межах ситуації, що склалась, механізм усунення відповідного порушення. Також, в цій постанові в п. 3.28. підсумовуючи ВС зазначив, що наявність протягом тривалого часу (майже 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності (закінчення) виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. У своїй постанові ВС вважає правильними висновки судів про наявність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності державного виконавця щодо незняття арешту з рухомого та нерухомого майна боржника та зобов`язання державного виконавця зняти такий арешт та вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, що в ефективний спосіб дозволить відновити право боржника на мирне володіння його майном. В пункті 3.29. посилання скаржника на знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням терміну його зберігання, вірно не прийнятті судом до уваги, так як положення чинного законодавства не встановлюють, що вказані обставини звільняють виконавця, який допустив відповідне порушення закону, від обов`язку зняти арешт з майна у випадку закінчення виконавчого провадження.
У постанові Верховний Суд № 343/2260/20 від 06.04.2022 року встановив, що позивачка у встановленому законом порядку набула право власності на квартиру, а виконавче провадження про стягнення заборгованості з попереднього власника вказаної квартири, яка померла, або з її правонаступників відсутнє, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про зняття такого арешту, накладеного більше ніж 13 років тому.
У постанові Верховний Суд № 707/1530/21 від 10.06.2022 року зазначив, що спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець (ч. 2 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»).
У постанові Верховний Суд від 13.07.2022 року у справі №2/0301/806/11 спростовує доводи скаржника у частині того, що суд не має права зобов`язувати державного виконавця до вчинення дій щодо зняття арешту з майна відповідача у спірному випадку.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 2011 року у справі «Серков проти України» (пункти 42-44) зазначив, що національне законодавство має відповідати вимозі «якості» закону, щоб воно було доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним у застосуванні. Якщо норма закону або іншого нормативного акта, виданого на основі закону, дозволяють неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків платників податків і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Будь-яке втручання органу влади у безперешкодне володіння майном повинно бути «законним», позбавлення майна можливе лише «на умовах, передбачених законом (Рішення ЄСПЛ від 06 листопада 2008 року у справі «Ісмаїлов проти Росії»).
Наявність зареєстрованого обтяження на майно, що належить позивачці порушує право позивачки на реалізацію своїх майнових прав, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися майном, підстави для продовження обтяження на майно відсутні. Тому право позивачки підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб.
На підставі викладеного, аналізуючи досліджені докази, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову, що є наслідком його задоволення в повному обсязі.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до Постанови КЦС ВС від 30.09.2022 року за № 761/38266/14, якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть, у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулося у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явилися всі учасники такої справи.
Керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 13, 258-259, 264-265, 280-282, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "Приват Банк", Корабельного відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві ГТУЮ у м. Миколаєві, заінтересована особа: Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок Світлана Іванівна, про зняття арешту (заборон) з майна — задовольнити.
Зняти арешти та інші обтяження з усього нерухомого майна, що належало ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у тому числі: 
Скасувати арешт (архівний запис), який зареєстрований 07.08.2006 14:14:27 за № 3567333 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора, на підставі обтяження: ухвала, б/н, 25.02.1999, Народний суд Корабельного району, Судья Фарионова; об`єкт обтяження: домоволодіння, состав: ціле , состояние: добудоване , статус: жиле , адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 204593]ЧІКОЬАЕУ1, Архівна дата: 12.03.1999, Дата виникнення: 12.03.1999, № реєстра: 13658-43, внутр. № 62012В2024Е0302С7422, комментарий: вх.200(р.18)а/мНИССА.
Скасувати арешт (архівний запис), який зареєстрований 07.08.2006 14:15:22 за № 3567343 реєстратором: Перша миколаївська державна нотаріальна контора, на підставі обтяження: ухвала, б/н, 25.02.1999, Народний суд Корабельного району, Судья Фарионова; об`єкт обтяження: домоволодіння, состав: ціле , состояние: добудоване , статус: жиле , адреса: АДРЕСА_1 ; додаткові дані: Архівний номер: 204593№КОЬАЕУ1, Архівна дата: 12.03.1999, Дата виникнення: 12.03.1999, № реєстра: 13658-43, внутр. № 62012В2Б24Е0302С7422, комментарий: вх.200(р.18)а/мНИССА.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач —  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач — Акціонерне товариство Комерційний банк "Приват Банк", адреса: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; код ЄДРПОУ: 14360570;
Відповідач — Корабельний відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського Міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ЄДРПОУ: 34993136, адреса: 54052, м. Миколаїв, вул. Океанівська, 1-А;
Заінтересована особа — Приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Козленок Світлана Іванівна, адреса: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, буд. 285)

Суддя Я.А. Чернявська