Справа №295/15743/25
Категорія 54
2/295/854/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі 
Головуючої судді Воробйової Т.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті голд»,
треті особи: 
приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович,
приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна,
про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19749 від 03.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд» заборгованості у розмірі 43177,85 грн; стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд» на користь ОСОБА_1 стягнути за виконавчим написом кошти у сумі 27681,82 грн; вирішити питання розподілу судових витрат.
Позов обґрунтовано тим, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. був вчинений виконавчий напис №19749 від 03.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд» заборгованості у сумі 43177,85 грн. Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження №64576487 від 19.02.2021 з примусового виконання вищевказаного виконавчого напису. Позивач вважає, що виконавчий напис №19749 від 03.02.2021 є таким, що не підлягає виконанню, оскільки вчинений на підстав договору, який не був нотаріально посвідчений, та його вчинено на суму заборгованості, яка не є безспірною, вимоги про усунення порушень позивач не отримував. У межах виконавчого провадження №64576487 з позивача безпідставно стягнуто кошти у сумі 27681,82 грн, які підлягають поверненню позивачу.
Одночасно з поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису за №19749 від 03.02.2021, що оскаржується ним у судовому порядку.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2025 зупинено стягнення на підставі виконавчого напису за №19749 від 03.02.2021, вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С., що здійснюється в межах виконавчого провадження №64576487, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Малковою М.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті голд» заборгованості у розмірі 43177,85 грн, до набрання законної сили рішенням Богунського районного суду м.Житомира у справі №294/15743/25.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 12.11.2025 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.
Інші заяви по суті справи до суду не надійшли.
Сторони не скористались своїм правом та не подали до суду клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Згідно з ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 №296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).
Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.
Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ цього Порядку).
Згідно з підпунктом 1.1 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів.
Підпунктом 1.2 пункту 1 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.
В пункті 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, зокрема, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 (далі за текстом Перелік).
Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.
При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172.
Згідно з підпунктами 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.
За правилами ч.1,2 ст. 42 Закону України «Про нотаріат» нотаріальні дії вчиняються після їх оплати, а також у передбачених законом випадках після сплати до бюджету податку з доходів фізичних осіб та в день подачі всіх необхідних документів.
Вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії.
Судом встановлено, що 10.04.2012 між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №45072, який нотаріально не посвідчувався (а.с. 11-12). 
03.02.2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С.вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №19749, яким стягнуто з ОСОБА_1 , який є боржником за договором №45072 від 10.04.2012, укладеним із ПАТ «Терра Банк», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 1/06 від 26.06.2013 є ТОВ «Колекторський центр»,правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі угоди про заміну сторони у договорі відступлення прав вимоги за кредитним договором б/н від 25.02.2014 є ТОВ «ВВС-факторинг», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 4-1/09 від 04.09.2014 є ТОВ «ФК Смарт груп», правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 26/01.18 від 26.01.2018 є ТОВ «ФК «Сіті голд», заборгованість за період з 26.01.2018 по 10.12.2019 у розмірі 42527,85 грн. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату у сумі 650,00 грн, які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, що підлягає стягненню – 43177,85 грн (а.с. 10).
19.02.2021 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64576487 з примусового виконання виконавчого напису №19749 від 03.02.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Сілі голд» заборгованості у сумі 43177,85 грн (а.с. 13).
08.09.2025 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. у виконавчому провадженні ВП №64576487 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1 (а.с. 14).
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилалась на те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений та суму боргу, яка не є безспірною.
Суд зазначає, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису з урахуванням змісту постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017, постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний виконавчий напис вчинений на підставі договору, який не був нотаріально посвідчений, тоді як відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), тобто на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом зазначеної вимоги закону дотримано не було.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц.
Щодо безспірності суми заборгованості, суд зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27.03.2019 у справі №137/1666/16-ц, від 02.07.2019 у справі №916/3006/17, від 15.01.2020 у справі №305/2082/14ц, яка є послідовною і незмінною.
Основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність такої заборгованості та виникнення права вимоги в межах відповідних строків.
Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен упевнитись в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт зокрема може бути вимога стягувача (кредитора) з підписом боржника про її отримання.
Проте, позивач стверджує, що він не отримував вимоги відповідача про усунення порушень за кредитним договором. Доказів отримання боржником вимоги стягувача матеріали справи не містять.
Крім того, відповідно до змісту укладеного між ПАТ «Терра Банк» та ОСОБА_1 кредитного договору №45072 від 10.04.2012, а саме п. 2.3 договору, датою остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум кредиту є 10.04.2013.
При вчиненні виконавчого напису нотаріусом не було враховано те, що відповідно до умов укладеного між сторонами договору, термін дії кредитного договору, за яким вчиняється виконавчий надпис, закінчився 10.04.2013, отже на момент вчинення спірного виконавчого напису – 03.02.2021, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.09.2021 по справі №910/10374/17 вказує про те, що порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їхніх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, зокрема й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а у випадку неможливості стороною подати докази з поважних причин, суд сприяє особі в їх витребуванні, тим самим сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).
Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та не надав до суду заперечень проти позову та доказів на їх обґрунтування.
Таким чином, дослідивши надані позивачем докази на предмет їх належності, достовірності і достатності у взаємозв`язку та в сукупності, суд вважає, що виконавчий напис №19749 від 03.02.2021 про стягнення заборгованості з позивача вчинений на виконання не нотаріально посвідченого кредитного договору, вчинений без перевірки нотаріусом безспірності заявленої суми боргу, а відтак виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

У позові позивач також просить стягнути з ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд» на користь ОСОБА_1 стягнуті за виконавчим написом кошти у сумі 27681,82 грн
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Частинами 2, 3 статті 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині. Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Верховний Суд у постанові від 08.09.2021 у справі №201/6498/20 зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №910/1531/18 та від 28.01.2020 у справі №910/16664/18.
Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.
З довідки, яка видана АТ «Житомиробленерго» 28.10.2025 №104/728 вбачається, що згідно з виконавчим провадженням №64576487, отриманого від приватного виконавця Малкової М.В. (на підставі виконавчого напису №19749 від 03.02.2021) було утримано стягнення із заробітної плати ОСОБА_1 (за період з 03.2021 по 02.2022) на суму 21770,23 грн та перераховано на розрахунковий рахунок ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд». Утримання стягнення із заробітної плати у лютому 2022 року було припинено відповідно до Закону України №2129-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності з 26.03.2022. Поновлення стягнення на заробітну плату згідно з виконавчим провадженням №64576487 від 08.09.2025 (на підставі виконавчого напису №19749 від 03.02.2021) було утримано за вересень 2025 року на суму 5911,59 грн та перераховано на рахунок приватного виконавця Малкової М.В. (а.с. 15).
Враховуючи те, що із заробітної плати ОСОБА_1 було утримано на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд» 21770,23 грн, що підтверджується довідкою АТ «Житомиробленерго» від 28.10.2025 №104/728 щодо сум грошових кошті, що були стягнуті із заробітної плати боржника ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження №64576487, суд доходить висновку про наявність підстав для повернення 21770,23 грн позивачу на підставі статті 1212 ЦК України.
Щодо решти суми, яка була утримана із заробітної плати ОСОБА_1 у розмірі 5911,59 грн та перерахована на рахунок приватного виконавця Малкової М.В., суд зазначає наступне.
За змістом статті 1 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України «Про виконавче провадження» випадках - на приватних виконавців.
Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.
З наведеної норми права вбачається, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Вказана позиція підтверджується постановою Верховного суду від 05.02.2020 по справі №201/8493/18.
Підставою для виникнення у боржника обов`язку зі сплати витрат виконавчого провадження та основної винагороди є сам факт наявності відкритого виконавчого провадження, під час виконання якого приватний виконавець виконує обов`язки, покладені на нього Законом України «Про виконавче провадження».
Судом встановлено, що з позивача стягнуто на користь приватного виконавця та перераховано на його рахунок 5911,59 грн, при цьому, вимога про стягнення зазначених коштів заявлена позивачем до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті голд».
За змістом статті 51 ЦПК України, суд не може з власної ініціативи залучати до участі у справі співвідповідача або замінювати неналежного відповідача. Клопотання про залучення співвідповідача або заміну неналежного відповідача позивач до суду не подав. Крім цього, у разі наявності спору між позивачем та приватним виконавцем щодо стягнення основної винагороди та витрат виконавчого провадження, такий спір підлягатиме розгляду за правилами адміністративного судочинства.
У матеріалах справи відсутні докази того, що будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження №64576487 оскаржувались позивачем, чи визнавались незаконними постанови приватного виконавця.
Отже, відсутні правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку зі стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.
Тому позов у частині стягнення 5911,59 грн, які стягнуті на користь приватного виконавця, задоволенню не підлягає.

Згідно з ч.1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови у задоволення позову - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 вказаної статті Кодексу).
Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У матеріалах справи міститься копія договору про надання правничої допомоги №83 від 21.10.2025, який укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Лазорком Р.Й., пунктом 2.1 якого передбачено, що вартість послуг адвоката становить 5000,00 грн та наведений опис робіт (наданих послуг), виконаний адвокатом Лазорком Р.Й. (а.с. 23-25).
Відповідно до платіжної інструкції АТ «ОТП Банк» від 24.10.2025, ОСОБА_1 перерахував на рахунок адвоката Лазорка Р.Й. 5000,00 грн (оплата по договору №83 віжд 21.10.2025) (а.с. 26). 
За статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.
Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
Суд враховує, що договором про надання правничої допомоги №83 від 21.10.2025, у цій справі винагорода адвоката за послуги була визначена сторонами у твердій (фіксованій) сумі, яка за весь час дії договору не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.
Обсяг виконаної адвокатом роботи підтверджується матеріалами справи.
Відповідач не скористався своїми процесуальними правами та клопотання про зменшення розміру судових витрат не заявив.
На підставі вищевикладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі грн.
На підставі ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 1211,20 грн, який підлягає сплаті за подання позовної заяви, та у сумі 605,60 грн, який підлягає сплаті за подання заяви про забезпечення позову.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268, 273, 274, 279, 354 ЦПК України, суд, -
в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №19749 від 03.02.2021, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті голд» заборгованості у розмірі 43177,85 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті голд» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті кошти у сумі 21770,23 грн, судовий збір 1816,80 у сумі та судові витрати на правову допомогу у сумі 4466,00 грн.

У задоволенні решти вимог позову – відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті голд» (м.Київ, вул. Антоновича, 162, код ЄДРПОУ 41112255).
Треті особи: 
приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович (м. Житомир, вул. Велика Бердичівська, 35),
приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова Марія Вікторівна (м. Київ, вул. Поправки Юрія, 6).

Суддя Т.А. Воробйова