УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 285/2233/25	Головуючий у 1-й інст. Сусловець М. Г.	
Категорія 156	Доповідач Миколайчук П.В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	м. Житомир	

Суддя Житомирського апеляційного суду Миколайчук П.В.,
із секретарем судового засідання Журавською Д.П.,
за участю захисника Задорожньої В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Задорожньої Вікторії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, -
ВСТАНОВИВ:
Зміст постанови суду першої інстанції
Постановою Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665,60 грн.
Відповідно до постанови про адміністративне правопорушення, 15.04.2025 о 21:28:00 в с. Чижівка Дорога Чижівка-Наталівка 05 км до села Чижівка, ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ 2101 д.н.з НОМЕР_1 явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: розширені зіниці очей які не реагують на світло, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду в закладі охорони здоров`я КНП Звягельська багатопрофільна лікарня відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги
На постанову суду адвокатом Задорожньою В.О. подано апеляційну скаргу, в якій порушується питання про скасування постанови суду та закриття провадження у справі за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення у зв`язку з необгрунтованістю постанови суду першої інстанції та винесенням її з порушеннями процесуальних норм, права на справедливий судовий розгляд.
Захисник мотивує апеляційну скаргу наступним:
- недотриманням судом першої інстанції принципів всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин справи, у зв`язку з покладенням в основу рішення відеозапису та довільним викладенням змісту, що не відповідає фактичним обставинам.
- відсутністю зафіксованого факту керування (запис починається з моменту перебування поліцейського біля припаркованого автомобіля з вимкненим двигуном).
- неправомірністю використання постанови за ч.2 ст.122 КУпАП як доказу у справі за ч.1 ст.130 КУпАП (для притягнення до відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП необхідно довести саме факт керування, а не посилатися на інші постанови).
- порушенням вимог Інструкції та ст. 266 КУпАП (поліцейським заявлено про наявність ознак наркотичного сп`яніння, яких не зафіксовано на відеозаписі, без проведення жодних тестів; направлення не складено на місці зупинки, а складено пізніше формально). 
- невідповідністю фабули протоколу фактичним обставинам справи (у фабулі зазначено керування транспортним засобом з ознаками наркотичного сп`яніння, однак немає підтвердження керування транспортним засобом та наявності відповідних ознак). Недопустимість первинного доказу автоматично поширюється на висновки, що грунтуються на ньому. Матеріали справи, також, не містять доказів відсторонення ОСОБА_1 від керування транспортним засобом чи його вилучення.
- порушенням принципів справедливого судового розгляду та практики ЄСПЛ в розумінні ст.6 Конвенції
Одночасно, захисником заявлено клопотання про поновлення строку на звернення до суду з апеляційною скаргою, оскільки захисник хоч і приймала участі в судовому засіданні, однак 02.02.2026 року була проголошена лише вступна і резолютивна частина постанови, а повний текст було надіслано на її електронну пошту 13.02.2026 року.
Позиції учасників справи
В судовому засіданні захисник Задорожня В.О. підтримала апеляційну скаргу з мотивів, наведених у ній.
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, його інтереси представляв адвокат Задорожня В.О. 
Суд, відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП, вважав за можливе слухати справу за відсутності ОСОБА_1 .
Мотиви та висновки суду апеляційної інстанції
Відповідно до ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена, зокрема, особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Згідно зі ст.289 КУпАП в разі пропуску строку на апеляційне оскарження з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Розглянувши клопотання про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Заслухавши пояснення захисника Задорожньої В.О. на підтвердження доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, апеляційний суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення викладають аргументи щодо наявності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності саме у цьому протоколі, який суд має оцінити у сукупності з іншими доказами у справі.
Відповідно до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Нормами ст. 280 КУпАП визначено, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За змістом абзаців третього та п`ятого частини другої статті 16 указаного Закону водій зобов`язаний виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху (далі ПДР України) передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а згідно з пунктом 1.9 ПДР України, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 2.5 Правил дорожнього руху України передбачає, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Стаття 130 КУпАП встановлює відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735 (далі Інструкції), а також у Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженому Постановою КМУ 17.12.2008 № 1103.
За положенням ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного сп`яніння проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до п.п. 2, 3 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів, порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Відповідно до п.п. 6,7 Інструкції, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
За змістом ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, підтверджуються доказами, які досліджувались в суді першої інстанції, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серія ЕПР1 № 301664 від 15.04.2025, відеозаписом, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 451 від 15.04.2025.
На переконання апеляційного суду, зазначені докази є належними та допустимими, оскільки відповідають вимогам, зазначеним у ст. 251 КУпАП та в своїй сукупності повністю підтверджують правильність висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та відповідають фактичним обставинам справи.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом ВАЗ 2101 підтверджується відеозаписами «антонюк (1)», «антонюк (2)» та письмовими доказами у справі, з яких встановлено, що ОСОБА_1 перебував на водійському місці в автомобілі, жодних заперечень з приводу керування ним транспортним засобом не висловлював. 
Крім того, з постанови серії ЕНА №4510197 від 15.04.2025 року щодо притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП видно, що водій керував транспортним засобом та порушив п.2.1.а ПДР України. Дана постанова оскаржувалася до Звягельського міськрайонного суду Житомирської області, проте в задоволенні позову про скасування постанови щодо ОСОБА_1 було відмовлено. Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 08.10.2025 року оскаржувалося ОСОБА_1 , однак, постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 18.11.2025 року відмовлено у задоволенні апеляційної скарги. У постанові апеляційного суду зазначено, що на виконання ухвали суду, ГУНП України в Житомирській області надало DVD-диск, що містить 2 відеозаписи: перший відеозапис здійснений відеореєстратором патрульного автомобіля, яким зареєстровано рух автомобіля. Вказане свідчить, що постанова серії ЕНА №4510197 від 15.04.2025 року набрала законної сили та є доказом керування транспортним засобом ОСОБА_1 15.04.2025 року о 21 год. 28 хв., спростовує твердження захисника про відсутність зафіксованого факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом та про неправомірність використання постанови за ч.2 ст.122 КУпАП як доказу у справі за ч.1 ст.130 КУпАП.
Відсутність відеофіксації безпосередньо моменту руху транспортного засобу не виключає встановлення цього факту на підставі сукупності інших допустимих доказів.
Посилання апелянта на порушенням вимог Інструкції та ст. 266 КУпАП, зокрема на те, що поліцейським заявлено про наявність ознак наркотичного сп`яніння, яких не зафіксовано на відеозаписі, без проведення жодних тестів, на те, що направлення не складено на місці зупинки, а складено пізніше формально та на те, що матеріали справи не містять доказів відсторонення водія від керування транспортним засобом є недоречним з наступних підстав. 
Так, на відеозаписі «антонюк (1)» о 21 год. 50 хв. поліцейським встановлено ознаки наркотичного сп`яніння, озвучено їх та в подальшому відображено в протоколі. Ознаки сп`яніння не повинні підтверджуватися або доводитися окремими матеріалами справи, оскільки за пунктом 2 Інструкції, огляду на стан сп`яніння підлягають ті водії транспортних засобів, щодо яких саме у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану, іншими доказами підтверджувати ці ознаки не потрібно. Працівник поліції є тією уповноваженою законом особою, якій на місці зупинки надано дискреційну компетенцію виявляти такі візуальні ознаки сп`яніння у водія та пред`являти вимогу виконання пункту 2.5 ПДР – пройти огляд.
Те, що відеозапис не зафіксував окремі ознаки з достатньою чіткістю, не означає їх відсутності.
Єдиним можливим способом спростування виявлених у водія ознак сп`яніння та висловлених підозр працівника поліції про перебування особи у стані сп`яніння є проходження цією особою такого огляду у встановленому законодавством порядку. Інших дієвих механізмів опротестування та доведення своєї позиції про повну тверезість водія правила дорожнього руху та діючий КУпАП не передбачають. Натомість, відмова водія від проходження медичного огляду буде становити невиконання пункту 2.5 ПДР та утворювати склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, на відеозаписі «антонюк (1)» о 21 год. 51 хв. зафіксовано, що на запитання поліцейського, чи вживав ОСОБА_1 якісь наркотичні речовини на передодні, останній відповів: «ні, утром, тільки утром».
Також, на відеозаписах «антонюк (1)» о 21 год. 52 хв. та «антонюк (2)» о 22 год. 14 хв. зафіксовано, що поліцейським повідомлено ОСОБА_1 про його відсторонення від керування транспортним засобом.
Відеозаписом «антонюк (2)» о 22 год. 12 хв. підтверджено, що поліцейським було зачитано ОСОБА_1 протокол серії ЕПР1 №301664 від 15.04.2025 року та зазначено, що до протоколу додається, зокрема, направлення водія для проведення огляду на стан сп`яніння.
Відмова від огляду в медичному закладі водієм надана свідомо та конкретно, зафіксована під відеозапис, тому доводи апеляційної скарги про складання направлення до медичного закладу пізніше формально не спростовує наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки відеозаписом та протоколом про адміністративне правопорушення підтверджено, що водій добровільно відмовився від огляду на стан сп`яніння в медичному закладі.
Щодо порушення принципів справедливого судового розгляду та практики ЄСПЛ в розумінні ст.6 Конвенції, апеляційний суд зазначає, що стандарти доведення «поза розумним сумнівом», закріплені у практиці ЄСПЛ (справи «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України», «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії»), судом першої інстанції дотримано: висновок про винуватість ґрунтується на сукупності узгоджених та несуперечливих доказів. 
Тобто з доказів, досліджених судом першої інстанції вбачається порушення ОСОБА_1 при керуванні транспортним засобом пункту 2.5 ПДР України та, відповідно, скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За таких обставин, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції вважає вірними та такими, що обґрунтовані належними та допустимими доказами і будь-яких сумнівів щодо цих доказів не вбачає, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд вважає постанову суду законною і обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника Задорожньої Вікторії Олександрівни про поновлення строку на апеляційне оскарження – задовольнити.
Апеляційну скаргу адвоката Задорожньої Вікторії Олександрівни в інтересах ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а постанову Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 02 лютого 2026 року, якою  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили після її винесення є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя	П. Миколайчук