04.02.2026
Справа № 497/1742/25
Провадження № 2/497/208/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04.02.2026 року Болградський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді – Раца В.А.,
секретаря – Божевої І.Д., 
розглянувши у порядку загального позовного провадження, у відкритому підготовчому засіданні в місті Болграді, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності, -
ВСТАНОВИВ:
28.07.2025 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Сахарова Н.М., яка підтвердила свої повноваження електронним ордером серії ВН №1549538 від 24 липня 2025 року (а.с.37) звернулася до суду з цим позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати за позивачем право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , як за спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . При цьому представник посилається на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , належав вищезазначений будинок, як членам колгоспного типу двору. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки, ОСОБА_2 , та після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема, на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за вищезазначеною адресою. На час відкриття спадщини з нею проживав її чоловік та батько позивачки - ОСОБА_3 , але мати залишила заповіт на ім`я позивачки, яка своєчасно прийняла спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 , який також залишив заповіт на користь ОСОБА_1 , позивачки по справі. Позивачка своєчасно прийняла спадщину після смерті обох спадкодавців, але коли вона звернулася до приватного нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав на житловий будинок, їй було відмовлено, через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок за спадкодавцями. Для захисту прав та інтересів позивачки, представник звертається до суду з цім позовом.
Ухвалою судді від 01.08.2025 року було відкрито провадження по справі та витребувано з Одеського державного нотаріального архіву копії матеріалів спадкових справ №529/2009, заведеної після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та №250/2014, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою суду від 30.09.2025 року повторно витребувано копії спадкових справ, які надійшли до суду 10.11.2025 року.
Сторони у підготовче судове засідання не з`явилися.
Представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_4 , в позовній заяві клопотала про розгляд справи у відсутності позивача (а.с.2).
Відповідач Василівська сільська рада Болградського району Одеської області в особі сільського голови Бойчева П., надав 04.02.2026 року заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради, позов визнав у повному обсязі (а.с.110).
Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст. 12 ЦПК України.
Судом встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 14 квітня 1991 року відносилося до суспільної групи "колгоспний двір", до складу якого входили (були зареєстровані та проживали) ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою №2-218, виданою 19.05.2025 року старостою с.Голиця Василівської сільської ради Недялковим П. на підставі записів в погосподарській книзі №8, 1991-1995 роки (а.с.12).
Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.
Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Відповідно до змісту Вказівок № 5-24/26 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Згідно ЗУ «Про власність» від 15.04.1991 р. пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 р., право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).
Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР (в ред. 1963 р.), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Виходячи з вимог ст.ст. 120,123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, право власності на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) мали ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частинах, по 1/2 кожний.
Щодо спадкування за заповітом
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 02.03.2009 року, виданого Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області на підставі актового запису про смерть №06, ОСОБА_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).
Після її смерті відкрилась спадщина, в тому числі на 1/2 частину у житловому будинку АДРЕСА_1 . 
Ще при житті, 14 грудня 2000 року, ОСОБА_2 в Голицькій сільській раді Болградського району Одеської області склала заповіт за реєстром №491, відповідно до якого зробила таке розпорядження: усе її майно – нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй, і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу по справі (а.с.69), заповіт складено російською мовою, він не змінений та не скасований.
Як вбачається з довідки старости с.Голиця Недялкова П. №2-219 від 19.05.2025 року на день смерті ОСОБА_2 з нею в одному будинку був зареєстрований чоловік ОСОБА_3 (а.с.10), але він заявою №933 від 21.09.2009 року, яка була подана державному нотаріусу Болградської районної державної нотаріальної контори відмовився від отримання обов`язкової долі, яку він мав за законом, як непрацездатний спадкоємець першої черги (а.с.62).
Спадкоємцем померлої за заповітом є дочка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину шляхом звернення з заявою до нотаріуса, що відповідає вимогам ч.1 ст. 1269 ЦК України та підтверджується:
- свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 , виданого 28 лютого 1963 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_2 , є матір`ю позивача (а.с.17);
- свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 14 травня 1982 року Суворовською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, з якого встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини « ОСОБА_7 » (а.с.16);
- заявою ОСОБА_1 за №932 від 01.09.2009 року прийнятою секретарем виконкому Голицької сільської ради Беліогло Т.Г. та зареєстрованої в Болградській районній державній нотаріальній конторі (а.с.61), відповідно до якої вона прийняла спадщину після смерті матері за заповітом.
З витребуваних судом матеріалів спадкової справи №529/2009, яка заведена Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна ОСОБА_2 вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину та навіть на деяке майно (земельна ділянка та грошові внески) отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с.60-80).
Вимога щодо спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 доведена в повному обсязі. 
Надалі, відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 від 16.05.2014р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області на підставі актового запису про смерть № 403 від 16.05.2014р., ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9). 
Після його смерті відкрилася спадщина на належне померлому майно, у тому числі на 1/2 частину вищезазначеного житлового будинку. 
При житті ОСОБА_3 14 грудня 2000 року в Голицькій сільській раді Болградського району Одеської області склав заповіт за реєстром №492, відповідно до якого зробив таке розпорядження: усе його майно – нерухоме та рухоме, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде належати йому, і на що він за законом матиму право, заповів позивачу по справі (а.с.93), заповіт складено російською мовою, він не змінений та не скасований.
Спадкоємцем померлого за заповітом є дочка ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину шляхом звернення з заявою до нотаріуса, що відповідає вимогам ч.1 ст. 1269 ЦК України та підтверджується:
- свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_2 , виданого 28 лютого 1963 року Голицькою сільською радою Болградського району Одеської області, відповідно до якого ОСОБА_3 , є батьком позивача (а.с.17);
- свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 14 травня 1982 року Суворовською сільською радою Ізмаїльського району Одеської області, з якого встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини « ОСОБА_7 » (а.с.16);
- заявою ОСОБА_1 за №527 від 18.07.2014 року, яка прийнята секретарем виконкому Голицької сільської ради Беліогло Т.Г. та зареєстрована в Болградській районній державній нотаріальній конторі (а.с.84), відповідно до якої вона прийняла спадщину після смерті батька за заповітом.
З витребуваних судом матеріалів спадкової справи №250/2014, яка заведена Болградською районною державною нотаріальною конторою Одеської області щодо майна ОСОБА_3 вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем, яка прийняла спадщину та навіть на деяке майно (земельна ділянка) отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с.81-106), що також підтверджується довідкою про склад сім`ї за вих.№2-220, виданої ІНФОРМАЦІЯ_4 старостою с.Голиця Недялковим П., з якої встановлено, що на момент смерті ОСОБА_3 з ним в одному будинку ніхто не мешкав та не був зареєстрований (а.с.11).
Вимога щодо спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 доведена в повному обсязі. 
У статтях 1233-1235 ЦК України передбачено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
Частина 3 ст. 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч.1 ст. 1297 ЦК України).
Практика Верхового Суду України (п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Постановами приватного нотаріуса Болградського районного нотаріального округу Одеської області №285/02-31 та №284/02.31 від 14.05.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу, якій підтверджував би належність часток в будинку спадкодавцям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 (а.с.20,21).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 82 ч.1 ЦПК України. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.
На підставі викладеного, керуючись ст.1222, 1233, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 82, 200, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд, – 
УХВАЛИВ: 
Позов ОСОБА_1 до Василівської сільської ради Болградського району Одеської області про визнання права власності- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . 
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , право власності на 1/2 частину житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та дворовими спорудами при ньому, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. 

Суддя В.А. Раца