Номер провадження: 22-ц/813/2339/26 
Справа № 509/1782/25
Головуючий у першій інстанції Гандзій Д. М.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України
02.04.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,
на заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року, 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
В квітні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 стягнення заборгованості за договором позики,в обґрунтування якого зазначило, що 07.10.2024 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 уклали договір позики №73437917, шляхом обміну електронними повідомленнями та акцепту умов, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію». Сторони погодили суму позики – 20000 грн, строк договору – 30 днів, дату повернення позики (останній день) – 05.11.2024 року, розмір процентів: базова процентна ставка у день – 0,725%, процентна ставка за прострочену позику у день – 2,70%, пеня у день – 2,7%, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 1090,5%, орієнтовна загальна вартість позики – 24 350 грн.
Позикодавець на виконання умов договору надав позичальнику грошові кошти ц сумі 20000 грн строком на 30 днів шляхом перерахування на картковий рахунок № НОМЕР_1 , котрий наданий позичальником та міститься в реквізитах Договору позики.
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав. Відповідно до розрахунку заборгованості № 73437917 від 07.10.2024 року, станом на дату здійснення розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 становить 34070 грн, з яких 20000 грн тіло кредиту, 1350 грн несплачені базові проценти, 9720 грн несплачені проценти на прострочену позику, 3000 грн комісія.
Позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість з договором у розмірі 34 070 грн, суму сплаченого судового збору у розмірі 3028 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7100 грн. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Овідіопольський районний суд Одеської області заочним рішенням від 16 липня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34070 грн, судовий збір у сумі 3028 грн, витрати на правову допомогу у сумі 7100 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 07 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 733437971. Борг відповідача за договором позики № 73437917 від 07.10.2024 року, станом на 11.04.2025 р. становить 34070 грн, з яких 20000 грн тіло кредиту, 1350 грн несплачені базові проценти, 9720 грн несплачені проценти на прострочену позику, 3000 грн комісія, який підлягає стягненню з відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ,просить заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року у справі №509/1782/25 скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення штрафних санкцій, пені, комісій, інших нарахувань, відмовити, крім тіла кредиту. Суму стягнення обмежити виключно тілом кредиту 20000 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не застосував норми права щодо захисту споживачів та допустив стягнення боргу, розрахованого за явно надмірною та протиправною процентною ставкою. Процента ставка за договором становить близько 1000% річних, що є явно надмірною, суперечить принципам розумності та добросовісності і порушує права споживача. У структурі боргу та умовах договору відсутнє чітке відображення фактичної добової ставки та її повна вартість, що як вважає скаржник є порушенням вимог закону про розкриття інформації для споживача. Посилається на неправомірне нарахування штрафних санкцій та пені в умовах воєнного стану, а також на неврахування фінансового стану та скрутного матеріального становища відповідача.

(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 листопада 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та Товариству з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі. 
ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження отримав 26.11.2025 року о 22:30:13 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 26.11.2025 року о 22:24:47 та 19.11.2025 року о 5:14:42 відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного документу.
Відзив на апеляційну скаргу від Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» не надходив.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 01.04.2026року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34070,00 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.
Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Із тексту апеляційної скарги вбачається, що заочне рішення суду в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» тіла кредиту за договором позики № 73437917 від 07.10.2024 року у розмірі 20000 грн ніким із сторін в установленому законом порядку не оскаржується, тому в цій частині рішення суду не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції згідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» № 12 від 24.10.2008 року.
Предметом апеляційного розгляду є рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 несплачених базових процентів, несплачених процентів на прострочену позику та комісії за надання кредиту.
Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що 07 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 733437971. Позивачем доведено правомірність нарахування суми заборгованості та його складових, добровільність отримання позики та погодження умов договору.
Борг відповідача за договором позики № 73437917 від 07.10.2024 року, станом на 11.04.2025 року становить 34070 грн, з яких 20000 грн тіло кредиту, 1350 грн несплачені базові проценти, 9720 грн несплачені проценти на прострочену позику, 3000 грн комісія, який підлягає стягненню з відповідача.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини першої ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів (частина третя статті 207 ЦК України).
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. ст. 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до вимог частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту)другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт)може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 07 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір позики № 73437917, відповідно до п. 1 якого позикодавець зобов`язується надати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики та комісію за надання позики.
Пунктом 2 договору позики, сторони погодили суму позики 20000 грн, строк позики 30 днів, процентну ставку (базова) в день –0,225%, комісію за надання позики – 15,00%, дату надання позики 07 жовтня 2024 року, дату повернення позики (останній день) 05 листопада 2024 року, орієнтовну загальна вартість позики 24350 грн.
Згідно п. 4 договору позики, проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики до повного погашення заборгованості за договором.
Згідно п. 5.3 договору позики, позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику, що розміщені на сайті https://mycredit.ua/documents-license, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі.
У графі реквізитів позичальника зазначено особисту інформацію позичальника ОСОБА_1 (ІПН, реквізити паспорта, поштова адреса, номер телефону, адреса електронної пошти, номер карткового рахунку з накладенням маски), а також наявна відмітка про накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором 18814.
Додатком № 1 до договору позики № 73437917 є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки, яка підписана електронним підписом ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором 18814.
На підтвердження виконання обов`язку щодо переказу коштів відповідачу, позивачем надано Довідку про підтвердження платежу, згідно якої в рамках договору про організацію взаємодії при переказі коштів фізичним особам № 74 від 03.08.2020 АТ «Таскомбанк», здійснено переказ грошових коштів на рахунок отримувача, до якого емітовано електронні платіжні засоби, а саме 07.10.2024 року о 16:49:49 на картку № НОМЕР_1 зараховано 20000 грн від відправника ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів».
До матеріалів справи долучено розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 73437917 від 07 жовтня 2024 року за період з 07 жовтня 2024 року по 13 лютого 2025 року, згідно якого загальна сума заборгованості 34070 грн, складається із заборгованості за тілом позики 20000 грн, 1350 грн - несплачені базові проценти, 9720 грн - несплачені проценти на прострочену позику, 3000 грн - комісія.
Відповідачем не заперечуються факт укладення договору позики № 73437917 від 07 жовтня 2024 року та отримання кредитних коштів за договором. 
В апеляційній скарзі скаржник не погоджується із нарахованими позивачем відсотками, зазначаючи, що розмір відсотків нараховано з порушення законодавства про захист прав споживачів.
Колегія суддів частково погоджується з цим доводом апеляційної скарги. 
Зважаючи на обов`язок суду належним чином дослідити поданий позивачем розрахунок заборгованості, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок (постанова Верховного Суду в справі №775/7704/15 від 23 січня 2018 року), колегія суддів здійснює перевірку нарахованої до стягнення заборгованості.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) зроблено такі висновки, що «компенсаторний характер процентів, передбачених статтею 625 ЦК України, не свідчить про те, що вони є платою боржника за «користування кредитом» (тобто можливістю правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Такі проценти слід розглядати саме як міру відповідальності. На відміну від процентів за «користування кредитом», до процентів річних, передбачених зазначеною статтею, застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.
Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (див. пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19). Отже, сторони повинні сумлінно та добросовісно співпрацювати з метою належного виконання укладеного договору. Кредитор у зобов`язанні має створити умови для виконання боржником свого обов`язку, для чого вчиняє не тільки дії, визначені договором, актами цивільного законодавства, але й ті, які випливають із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту (див. частину першу статті 613 ЦК України). Вказаного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (пункт 57).
Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав)».
Верховним судом у постанові від 19.09.2020 року у справі № 686/18977/17 зазначено, що «положеннями частини другої статті 536, частини другої статті 625 та статті 627 ЦК України не обмежено право сторін визначити у договорі розмір процентів за неправомірне користування чужими грошовими коштами. Однак, диспозитивний характер цих норм у цілому обмежується положенням частини другої статті 625 ЦК України, яка зазначає про стягнення трьох процентів річних, що має наслідком визначення таких процентів саме у річних, а не будь-яким іншим способом обчислення процентів за умовами договору.
Отже, положеннями ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення, зокрема, у розмірі певного проценту за кожен день прострочення».
Згідно пункту 2.4 договору позики від 07.10.2024 року денна процентна ставка за договором складає 0,725%. Процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день - 2,7%.
Користування кредитом - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору.
Колегія суддів зауважує, що пункт 2.4 договору позики, розташований в розділі 2 «Параметри та умови позики» договору, який регулює правомірну поведінку сторін. 
Умовами укладеного сторонами договору позики не передбачено розмір процентів річних від простроченої суми, як міри відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що проценти за понадстрокове користування кредитом у розмірі 9720 грн нараховані позивачем на підставі п. 2.4 договору не є процентами як мірою відповідальності, передбаченими ст. 625 ЦК України.
За таких обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за прострочену позику у розмірі 9720 грн задоволенню не підлягають. 
Частиною 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частинами 1, 3 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Звертаючись до суду позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 34070 грн, яка складається з: 20000 грн - заборгованість за основною сумою боргу, 1350 – заборгованість за відсотками, 9720 грн – заборгованість за несплаченими процентами, 3000 грн – заборгованість за комісією.
Апеляційний суд зауважує, що ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.
Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 року денна процентна ставка за кредитним договором має бути не більше 2,5%, з 13.04.2024 року не більше 1,5%, а з 21.08.2024 року не більше 1%.
Договір кредитної лінії між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено 07.10.2024 року, тобто після набрання чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».
Як зазначалося вище пунктом підпунктом 2.4 договору позики передбачено, що денна процентна ставка за договором складає 0,725%, строк позики 30 днів, дата повернення позики 05.11.2024 року.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором позики № 73437917 від 07 жовтня 2024 року заборгованість за несплаченими базовими процентами складає 1350 грн, розрахована за період з 07.10.2024 року по 05.11.2024 року, виходячи із процентної ставки визначеної договором. 
Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про незаконність процентної ставки за базовими процентами не заслуговують на увагу, оскільки розмір процентної ставки зазначений у договорі позики відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та сторонами у кредитному договорі погоджений строк кредитування.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що позивачем неправомірно нараховані штрафні санкції та пені в умовах воєнного стану не заслуговують на увагу, виходячи з наступного. 
Відповідно до частини першої, пункту 5 частини третьої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить ухвалити судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів, а предметом спору є об`єкт спірних правовідносин, матеріально-правовий об`єкт, з приводу якого виник правовий конфлікт між позивачем і відповідачем.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу, тоді як правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
За положеннями статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Звертаючись до суду позивач просив стягнути з відповідача заборгованості за тілом позики, несплачені базові проценти, несплачені проценти на прострочену позику, комісію.
Позивачем вимоги про стягнення з відповідача штрафних санкцій та пені у встановленому законом порядку не заявлялися, судом рішення з цих вимог не ухвалювалося, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими. 
Щодо стягнення комісії
Відповідно до п.1.2 договору позики, комісія за надання позики – це грошові кошти, які згідно умов Договору позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю за надання та користування позикою в якості однієї із складових загальних витрат за споживчим кредитом, котра включає в себе проценти за користування позикою та комісію за надання позики.
У пункті 2 договору позики визначено, що розмір комісії за надання позики складає 15%. 
Отже умовами, укладеного між сторонами договору передбачена сплата позичальником комісії за надання позики. 
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.
Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
В укладеному сторонами договорі позики не зазначено перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, які надаються відповідачу, за які ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» встановлена комісія. Позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення договору позики. За таких обставин положення договору позики про встановлення комісії за надання позики у розмірі 15,00 % від суми наданої позики є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Викладене відповідає правовим висновкам Верховного Суду у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
За таких обставин, вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення комісії задоволенню не підлягають. 

Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року в оскаржуваній частині позовних вимог про стягнення заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику, комісії слід скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення.  У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику, комісії відмовити. 
Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року слід змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором з 34070 грн до 21350 грн, витрати на правову допомогу з 7100 грн до 3000 грн. В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат
В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 3028 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 157 від 04 березня 2025 року.
Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підлягають задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1897,50 грн.
За подання апеляційної скарги відповідачем сплачено 4542 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 1230-8221-8907-8321 від 13 серпня 2025 року.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, то Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1587,48 грн.
Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, ураховуючи положення ч. 10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» підлягає стягненню судовий збір в сумі 310,02 грн (1897,50 грн - 1587,48 грн).
Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
У позовній заяві Товариство з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» просило стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7100 грн.
Відповідно до статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» ).
На підтвердження понесення витрат позивачем надано договір про надання правничої допомоги № 03-08/2023 від 03 серпня 2023 року, додаткову угоду № 3 до договору про надання правничої допомоги від 11 лютого 2025 року, Акт приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 11 лютого 2025 року, Акт приймання-передачі наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 20 лютого 2025 року, платіжну інструкцію від 24 лютого 2025 року, наказ про прийняття на роботу № 01-К від 28 червня 2024 року.
03.08.2023 року між АО «Правовий діалог» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» укладено договір № 03-08/2023 про надання правничої допомоги, відповідно до п.1.1 якого Об`єднання бере на себе зобов`язання по наданню ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» за його зверненням правничої допомоги у відповідності з умовами договору, а ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» зобов`язується прийняти надану правничу допомогу та здійснити її оплату у відповідності до умов договору. 
Відповідно до Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 20 лютого 2025 року за Договором про надання правничої допомоги № 03-08/2023 від 03 серпня 2023 року, АО «Правовий діалог» надано послуги такі як, вивчення та аналіз документів, складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_1 , представництво у суді першої інстанції, вартість яких складає 7100 грн.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
При визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, понесених під час розгляду справи в суді першої інстанції, колегія суддів враховує принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом, приймаючи до уваги надані документі, наявність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також часткове задоволення позовних вимог, обсяг наданих адвокатом послуг, відсутністю доказів представництва в суді першої інстанції, тому розподіл витрат на правничу допомогу які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача під час розгляду справи судом першої інстанції здійснюється пропорційно до вимог у задоволенні яких відмовлено та складає 3000 грн.
Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року в оскаржуваній частині позовних вимог про стягнення заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику, комісії, судового збору скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення. 
У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за несплаченими процентами на прострочену позику, комісії відмовити. 
Заочне рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 16 липня 2025 року змінити, зменшивши загальний розмір заборгованості за кредитним договором з 34070 грн до 21350 грн, витрати на правову допомогу з 7100 грн до 3000 грн.
В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» ЄДРПОУ 39861924, судовий збір в сумі 310,02 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко