ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 951/865/25	Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О.Б. 	
Провадження № 33/817/129/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.1 ст.130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2026 р. м.Тернопіль
Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою адвоката Процика П.Б., в інтересах особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , на постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року, 

в с т а н о в и в:

Постановою Козівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Як визнав суд, 04.12.2025 09:43 на вул. Герети в селищі Козова Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen LT», д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, тремтінням пальців рук, зміною забарвлення кольору обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» та у медичному закладі відмовився. Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.

В апеляційній скарзі адвокат Процик П.Б. зазначає, що постанова є незаконною оскільки постановлена за відсутності належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а також грубим порушенням його прав та процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування своїх доводів апелянт вказує, що ознаки алкогольного сп`яніння, виявлені в ОСОБА_1 , у протоколі про адміністративне правопорушення та озвучені поліцейським на відео, різняться. 
Вказує, що на відеозаписі видно відсутність ознак, на які посилаються працівники поліції, а саме: тремтіння пальців рук та поведінки, що не відповідає обстановці. 
Окрім того, зазначає, що про ознаки алкогольного сп`яніння працівник поліції повідомив ОСОБА_1 лише після його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Стверджує, що з долучених до матеріалів справи відеозаписів неможливо встановити державний номерний знак транспортного засобу, а також ідентифікувати особу, яка здійснювала керування зазначеним транспортним засобом. 
Окрім того, сам факт виходу ОСОБА_1 з припаркованого транспортного засобу не може вважатися доказом того, що саме він керувала відповідним транспортним засобом. 
Стверджує, що відеозапис не охоплює всю процедуру фіксації правопорушення і звертає увагу, що з долучених до матеріалів відеозаписів відсутня фіксація факту зупинки транспортного засобу та повідомлення водію причини такої зупинки. Відеозапис розпочинається з моменту виходу ОСОБА_1 із припаркованого на узбіччі транспортного засобу та пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, відсутність безперервної відеофіксації події та оформлення матеріалів свідчить про те, що органом поліції не доведено подію й склад адміністративного правопорушення, а наявні матеріали справи не можуть бути достатньою підставою для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності.
Також звертає увагу суду на те, що працівник поліції роз`яснив права ОСОБА_1 лише після пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та після повідомлення про притягнення до відповідальності. Це свідчить про порушення працівниками поліції порядку складання протоколу про адміністративне правопорушення та прав особи. 
З огляду на викладене вище вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути допустимим та належним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, а визнання його таким судом першої інстанції є необґрунтованим та неправомірним.
Також захисник вважає, що судом першої інстанції було порушено процес доказування, і долучені працівником поліції на стадії судового розгляду додаткові відеозаписи не можна вважати належними і допустимими доказами.
Зокрема вказує, що стороною захисту було подано клопотання про визнання долучених відеозаписів неналежними та недопустимими доказами, однак суд в ході винесення постанови вказаного не врахував.
Просить скасувати постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно останнього за ч.1 ст.130 КУпАП на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП. 

В судове засідання особа яка притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 та його захисник Процик П.Б., які належним чином повідомлялися апеляційним судом про дату, час та місце судового розгляду, не заявилися.
Захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Процик П.Б. направила до апеляційного суду заяву, за змістом якої просить, за узгодженої позиції із своїм підзахисним, розглядати справу за їх відсутності.
Відповідно до ст.294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
За наведених обставин, вважаю, що розгляд справи можливо провести без участі осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення.
Дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків. 

Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд констатує, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 судом першої інстанції проведено у відповідності до розділу IV КУпАП, яким регламентовано порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення.
Висновок суду про винуватість та кваліфікацію дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України доведений належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 531198 від 04.12.2025, який був предметом дослідження місцевого суду, 04.12.2025 09:43 на вул. Герети в селищі Козова Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen LT», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запахом алкоголю з порожнини рота, тремтінням пальців рук, зміною забарвлення кольору обличчя. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки за допомогою газоаналізатора «Drager Alkotest 6820» та у медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
В протоколі про адміністративне правопорушення, який був предметом розгляду суду, зазначено про роз`яснення ОСОБА_1 його прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 був ознайомлений, про що свідчать його підпис, пояснень чи зауважень щодо протоколу не надано.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП та складений уповноваженою на те особою визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.

Посилання захисника на те, що роз`яснення прав, передбачених законом , ОСОБА_1 відбулось після пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння та після повідомлення про притягнення до відповідальності, не є підставою для задоволення вимог апеляційної скарги та закриття провадження у справі за відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
При цьому апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції залучила адвоката Процика П.Б., який брав участь у розгляді судом цієї справи, отже ОСОБА_1 реалізував право користуватися юридичною допомогою адвоката, у тому числі під час апеляційного перегляду справи. Таким чином, зазначене не завадило ОСОБА_1 реалізувати права, надані йому законом, у тому числі право на захист.

Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП є відеозапис з нагрудної камери працівників патрульної поліції та відеореєстратора із службового автомобіля працівників патрульної поліції.
Так, оглянутим в судовому засіданні відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції та відеореєстратором із службового автомобіля встановлено, що водій ОСОБА_1 не заперечує факту керування транспортним засобом та здійснення перепаркування у зв`язку з паркуванням з порушення вимог п. 15.9 «и» ПДР.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги захисника про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а також про те, що саме ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.9 «и» ПДР, то такі були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.
Так, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що ОСОБА_1 на місці зупинки не заперечував факту керування транспортним засобом, жодних зауважень до протоколу про адміністративне правопорушення не висловлював, а також не заперечував причини зупинки транспортного засобу. 
Окрім того, оглянутим апеляційним судом відеоматеріалом, що зафіксований нагрудною камерою працівників патрульної поліції, підтверджується, що під час спілкування з водієм, у останньої поліцейськими виявлено ознаки алкогольного сп`яніння у зв`язку з чим запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, як на місці зупинки транспортного засобу за допомогою використання спеціального технічного засобу (алкотестеру), так і у закладі охорони здоров`я, однак від виконання обов`язку, передбаченого п.2.5 ПДР, ОСОБА_1 категорично відмовився, у зв`язку з чим його було повідомлено, що стосовно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення.

Апеляційний суд зазначає, що відеозаписом об`єктивно зафіксовані обставини адміністративного правопорушення у об`ємі, достатньому для вирішення питання про наявність події адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та винуватості ОСОБА_1 у його вчиненні. 
Відеозаписи з нагрудних камер поліцейського суд оцінює в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в даній постанові доказами і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про доведеність вини ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, відеозаписом чітко зафіксовано виявлене працівниками поліції правопорушення, а саме — відмова водія транспортного засобу, у якого наявні ознаки алкогольного сп`яніння, відповідно до встановленого порядку, пройти огляду на стан алкогольного сп`яніння. Наведені апелянтом міркування щодо не охоплення всієї процедури огляду відеофіксацією носять суб`єктивний характер і не підтверджені доказами, які б з технічної точки зору могли поставити під сумнів достовірність проведеного відеозапису. 

Твердження сторони захисту про те, що працівником поліції зазначено різні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: в протоколі про адміністративне правопорушення — тремтіння пальців рук, зміна забарвлення кольору обличчя, запах алкоголю із рота, а озвучені поліцейським на відеозаписі — тремтіння пальців рук та поведінка, яка не відповідає обстановці, не є підставою для визнання огляду недійсним, оскільки зазначені ознаки є зрозумілими і самі по собі є підставою для проходження водієм огляду на стан сп`яніння.
Крім того, зазначені обставини не впливають на свідомий факт відмови ОСОБА_1 від огляду на стан сп`яніння як на місці зупинки, так і в закладі охорони здоров`я, оскільки саме у разі не погодження з результатами огляду або відмови від огляду на місці зупинки особа мала право пройти огляд в закладі охорони здоров`я.
При цьому, апеляційний суд враховує, що зовнішні ознаки алкогольного сп`яніння надають працівникам поліції лише підстави для виникнення сумнівів стосовно стану, в якому перебуває водій. З метою перевірки такої суб`єктивної підозри, працівники поліції вправі вимагати відповідно до п.2.5 ПДР України проходження водієм огляду на стан сп`яніння. Саме результати огляду й мають підтвердити чи спростувати обґрунтованість вказаної суб`єктивної оцінки. Незгода водія з наявністю у нього ознак сп`яніння не надає йому права відмовлятися від запропонованого поліцейським огляду на стан сп`яніння, що й передбачено положенням п.2.5 ПДР України та приписами ч.1 ст.130 КУпАП. 

Аналіз матеріалів провадження дає підстави для висновку, що дії працівників поліції щодо фіксації правопорушення, вчиненого ОСОБА_1 узгоджуються з вимогами ст.266 КУпАП та приписами Інструкції “Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженої наказом МВС України від 06.11.2015 року № 1376.

Апеляційний суд також звертає увагу, що у рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. 
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 130 КУпАП, не надано.
Інші доводи апеляційної скарги в цілому повторюють доводи клопотання про закриття провадження у справі, які були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали належну правову оцінку, з якою апеляційний суд погоджується.

Доводи апелянта щодо відсутності у сторони захисту можливості завчасно ознайомитися з додатковими відеозаписами, долученими працівниками поліції до матеріалів справи, з метою аналізу їх змісту та підготовки правової позиції, не знаходять свого підтвердження та є безпідставними.
З матеріалів справи вбачається, що захисник ознайомився з відеозаписами, долученими працівниками поліції, 05.02.2026 року, що підтверджується розпискою адвоката на його клопотанні про видачу копії відповідного відеозапису.  (а.с. 26) 

Відповідно до диспозиції ч.1 ст.130 КУпАП однією з підстав адміністративної відповідальності за даною правовою нормою є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу на швидкість реакції.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.1 ст.130 КУпАП є правильним. 
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
Адміністративне стягнення на ОСОБА_1 накладено у відповідності до вимог ст.33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого ним правопорушення, особи правопорушника, ступеню його вини та інших обставин справи.
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Козівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року відносно ОСОБА_1 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Процика П.Б. залишити без задоволення, а постанову Козівського районного суду Тернопільської області від 10 лютого 2026 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя