ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року 

м. Київ

cправа № 910/7409/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О.А. - головуючий, Баранець О.М., Мамалуй О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д.А.
та представників
Позивача : Жукова Л.А.
Відповідача : Тєплова В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025
(головуючий - Яценко О.В., судді Гончаров С.А., Мальченко А.О.)
та рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025
(суддя - Пукас А.Ю.)
у справі №910/7409/25
за позовом Публічного акціонерного товариства "Донбасенерго"
до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
про стягнення 2 507 916,08 грн,

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1. Публічне акціонерне товариство "Донбасенерго" (далі - ПАТ "Донбасенерго", позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (ПрАТ "Укренерго" про стягнення інфляційних втрат в сумі 1.263.292,50 грн. та 3 % річних в сумі 1.244.623,58 грн., нарахованих за несвоєчасне виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманої балансуючої електричної енергії, у січні, лютому та вересні 2023, за договором про участь у балансуючому ринку № 0112-04124 від 10.08.2021.
2. Позов обґрунтовано тим, що відповідачем з порушенням строку сплачено заборгованість за період січень-лютий та вересень 2023 року, у зв`язку з чим, позивач звертався до господарського суду з позовом про стягнення сум 3% річних та інфляційних втрат, на підставі ст. 625 ЦК України, нарахованих на суму простроченого грошового зобов`язання станом на 27.07.2023 (справа № 910/12499/23). Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі №910/12499/23, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 та постановою Верховного Суду від 24.09.2024, позов задоволено частково. При цьому, у межах справи №910/12499/23 судом було встановлено факт прострочення виконання ПрАТ "Укренерго" зобов`язання за спірним договором щодо виконання відповідачем грошового зобов`язання з оплати отриманої, у періоди з січня по лютий 2023 року, балансуючої електричної енергії та встановлено періоди початку такого прострочення, а також стягнуто 3 % річних та інфляційні втрати, за період до 27.07.2023.
Основна заборгованість за спірні періоди була сплачена відповідачем після ухвалення рішення у справі №910/12499/23, а тому, ПАТ "Донбасенерго" заявило вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих на прострочене зобов`язання, починаючи з 28.07.2023 до моменту припинення грошового зобов`язання зі сплати основного боргу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
3. Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.09.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025, позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 1 263 292,50 грн інфляційних втрат, 1 244 515,74 грн 3 % річних та судовий збір, у задоволенні іншої частини позову - відмовлено.
4. Судові рішення мотивовано тим, що підтверджено факт несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язань з оплати балансуючої електричної енергії, отриманої у спірні періоди за договором про участь у балансуючому ринку № 0112-04124 від 10.08.202. У зв`язку з чим, позивач відповідно до умов договору та положень ст. 625 ЦК України має право на стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, строки настання у відповідача зобов`язання щодо здійснення розрахунку за рахунками №0501202300572 від 05.01.2023, №1601202300203 від 16.01.2023, №2601202300011 від 26.01.2023, №2402202300007 від 24.02.2023 встановлена судом при розгляді справи № 910/12499/23. Водночас, суди перевіривши надані позивачем розрахунки 3 % річних та інфляційних втрат встановили, що по рахунку - фактурі № 2609202300265 від 26.09.2023 на суму 1 312 126,98 грн, розрахунок виконано невірно, виконавши правильний перерахунок, позов задоволено частково.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
5.  Не погоджуючись з висновками судів попередніх інстанцій, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в частині задоволених позовних вимог та прийняти в цій частині нове рішення про відмову у позові.
6. Скаржник, посилаючись на п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
7. Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, ПрАТ "НЕК "Укренерго" зазначає, що судами не враховано погодження між сторонами особливого порядку розрахунку за послуги, враховуючи положення ст. 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" щодо користування коштами на рахунку зі спеціальним режимом використання. На думку скаржника, судами не враховано правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 04.12.2019 у справі № 910/15714/18, від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.
Вказане свідчить про неправильне застосування судами положень ст.ст. 611, 625 Цивільного кодексу України, ст.ст. 86, 236, 238, 282 ГПК України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи та розгляд заяв, клопотань
8. Позивач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на те, що судами обґрунтовано встановлено наявність підстав для нарахування складових заборгованості, на підставі ст. 625 ЦК України, отже, позивач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
9. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами попередніх інстанцій, 10.08.2021 між ПАТ "Донбасенерго" (постачальник послуг з балансування, ППБ) та ПрАТ "НАЕК "Укренерго" (оператор системи передачі, ОСП) укладено договір про участь у балансуючому ринку № 0112-04124 (далі - договір) шляхом направлення ПАТ "Донбасенерго" заяви приєднання від 09.08.2021 № 01-1.1/01313 до вказаного договору та направлення ПАТ "Укренерго" листа від 10.08.2021 № 01/34585 про приєднання (акцептування пропозиції) ПАТ "Донбасенерго" до умов договору про участь у балансуючому ринку та долучення до реєстру постачальників послуг з балансування (ідентифікатор договору № 0112-04124, дата акцептування 10.08.2021), який є публічним, укладений сторонами з урахуванням статті 633 ЦК України та розміщений на офіційному сайті ПрАТ "НЕК "Укренерго".
10. На момент приєднання ПАТ "Донбасенерго" до договору про участь у балансуючому ринку (10.08.2021) була чинною редакція договору, з урахуванням змін згідно з Постановою НКРЕКП № 234 від 15.02.2021.
11. Відповідно до пункту 1.2 договору постачальник послуг з балансування (ППБ, ПАТ "Донбасенерго") зобов`язується надавати балансуючу електричну енергію на завантаження або розвантаження для здійснення оператором системи передачі (ОСП, НЕК «Укренерго») балансування об`єднаної енергетичної системи України. ОСП зобов`язується продавати балансуючу електричну енергію ППБ або купувати балансуючу електричну енергію у ППБ та отримувати оплату за продану ППБ балансуючу електричну енергію або сплачувати кошти за куплену балансуючу електричну енергію у ППБ відповідно до умов цього договору та Правил ринку.
12. Загальна вартість цього Договору складається із суми всіх платежів, здійснених ОСП на користь ППБ та ППБ на користь ОСП протягом дії цього Договору за придбані і продані обсяги електричної енергії на балансуючому ринку відповідно до умов цього Договору (пункт 2.1 Договору).
13. Розрахунок ціни купівлі-продажу електричної енергії визначається у відповідності до Правил ринку (пункт 2.2 Договору).
14. Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 Договору для розрахунків за цим Договором використовуються обсяги електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку ППБ. Обсяг електричної енергії, купленої-проданої на балансуючому ринку, визначається на підставі алгоритмів, передбачених Правилами ринку.
15. Виставлення рахунків та здійснення платежів здійснюється відповідно до процедур та графіків, визначених у Правилах ринку (пункт 4.1 Договору).
16. За підсумками місяця ППБ складає та направляє ОСП у паперовому або електронному вигляді (засоби електронного документообігу з накладенням КЕП) два примірники підписаного зі своєї сторони акта приймання-передачі наданих послуг з балансування, який ОСП розглядає та у разі відсутності зауважень підписує протягом трьох робочих днів з моменту його отримання від ОСП або направляє мотивовану відмову від його підписання із зазначенням недоліків, що мають бути усунені (пункт 4.2 договору).
17. ОСП здійснює остаточний розрахунок з ППБ протягом 7 робочих днів після підписання сторонами акта або з дати направлення його ППБ на адресу ОСП (у випадку не підписання та/або не направлення акта, та/або вмотивованих зауважень до нього у п`ятиденний строк) за умови реєстрації ППБ податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних відповідно до вимог статті 201 Податкового кодексу України шляхом перерахування на поточний рахунок ППБ грошових коштів в обсязі, що відповідає фактичній вартості наданих послуг з балансування (пункт 4.3 договору).
18. У подальшому, згідно з постановою НКРЕКП від 06.05.2022 №458, пункт 4.1. Типового договору (додаток 7 до Правил ринку) викладено в такій редакції: " 4.1. Виставлення рахунків та оплата платежів здійснюються відповідно до процедур та у строки, визначені Правилами ринку."; виключено пункти 4.2, 4.3 Типового договору та додано пункти 4.2, 4.3 наступного змісту:
" 4.2. Подання платіжних документів здійснюється сторонами відповідно до Правил ринку.
4.3. Якщо ППБ має заперечення до інформації, що міститься у платіжному документі, то він повинен повідомити про це ОСП не пізніше 12:00 наступного робочого дня після виставлення рахунку. Наявність заперечень не є підставою для створення дебіторської заборгованості перед ОСП".
19. Відповідно до пунктів 5.3, 5.4 договору ППБ має право: отримувати від ОСП оплату, визначену згідно з вимогами Правил ринку, за продану ППБ на балансуючому ринку електричну енергію; ОСП зобов`язується: здійснювати вчасно та в повному обсязі оплату проданої ППБ балансуючої електричної енергії на умовах, визначених Правилами ринку та цим Договором.
20. Відповідно до пунктів 9.1, 9.2 договору цей Договір набирає чинності з моменту акцептування ОСП заяви-приєднання ПДП, про що ОСП повідомляє ПДП, і є чинним до 31 грудня поточного року включно, у якому була надана заява-приєднання. Якщо жодна зі сторін не звернулася до іншої сторони не менше ніж за 1 місяць до закінчення терміну дії цього Договору з ініціативою щодо його розірвання, то цей договір вважається продовженим на наступний календарний рік на тих же умовах.
21. Згідно з пунктом 10.1 договору, цей договір може бути змінений ОСП в односторонньому порядку у разі внесення змін Регулятором до Типового договору про участь у балансуючому ринку, який є додатком 7 до Правил ринку. У такому випадку зміни до Договору вносяться ОСП протягом 10 днів з дня набрання ними чинності. Договір зі змінами оприлюднюється на вебсайті ОСП. Якщо ППБ не ініціював розірвання цього Договору протягом одного місяця з дати набрання чинності змінами, вважається, що він погодився зі зміненим договором.
22. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/12499/23 позов ПАТ "Донбасенерго" до ПрАТ "НАЕК "Укренерго" задоволено частково, стягнуто з ПрАТ "НАЕК "Укренерго" на користь ПАТ "Донбасенерго" 4 745 759, 15 грн. інфляційних втрат, 1 841 671,73 грн. 3 % річних, 98 811,46 грн. судового збору. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2024 та постановою Верховного Суду від 24.09.2024, а відтак набрало законної сили.
23. Рішенням Господарського суду міста Києва від 25.03.2024 у справі № 910/12499/23 встановлено наступне:
- на підставі укладеного сторонами Договору у період вересень 2021, березень, травень, листопад, грудень 2022, січень, лютий, квітень 2023 позивач поставив, а відповідач отримав балансуючу електричну енергію, що підтверджується Актами купівлі-продажу балансуючої електричної енергії: № БР/21/09-0112 від 30.09.2021; № БР/22/03-0112 від 31.03.2022; № БР/22/05-0112 від 31.05.2022; № БР/22/11-0112 від 30.11.2022; № БР/22/12-0112 від 31.12.2022; № БР/23/01-0112 від 31.01.2023; № БР/23/02-0112 від 28.02.2023; № БР/23/04-0112 від 30.04.2023.
- в межах виконання договору позивачем відповідачу виставлено рахунки - фактури на оплату, зокрема:
- рахунок-фактуру № 0501202300572 від 05.01.2023 на суму 22 934 659,20 грн., за яким судом встановлено прострочення оплати з 12.01.2023 по 27.07.2023;
- рахунок-фактуру № 1601202300203 від 16.01.2023 на суму 47 052 830,69 грн., за яким судом встановлено прострочення оплати з 24.01.2023 по 27.07.2023;
- рахунок-фактуру № 2601202300011 від 26.01.2023 на суму 2 634 611,38 грн., за яким судом встановлено прострочення оплати з 03.02.2023 по 27.07.2023;
- рахунок-фактуру № 2402202300007 від 24.02.2023 на суму 1 585 668,00 грн., за яким судом встановлено прострочення оплати з 04.03.2023 по 27.07.2023.
- у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо строків оплати товару, визначені пунктом 7.7.4 глави 7.7 розділу VII Правил ринку, позивачем здійснено нарахування 3 % річних та інфляційних втрат.

Позиція Верховного Суду
24. Перевіривши повноту встановлення судами попередніх інстанцій обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального і процесуального права, заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників судового процесу, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та заперечення, наведені у відзивах, Верховний Суд вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.
25. Відповідно до статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (1). Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (2). У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається (3). Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 310, частиною другою статті 313 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (4).
26. Верховний Суд зазначає, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.
27. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначається підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктами 1 частини 2 статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.
28. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судами норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
29. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
30. Відповідно до положень вказаної норми, касаційний перегляд з указаних підстав може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
31. Колегія суддів враховує, що процесуальний кодекс та інші законодавчі акти не містять визначення поняття "подібні правовідносини", а також будь-яких критеріїв визначення подібності правовідносин з метою врахування відповідного висновку, тому для розуміння відповідних термінів звертається до правових висновків, викладених у судових рішеннях Великої Палати Верховного Суду та об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
32. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в ухвалі від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19 зазначила, що подібність правовідносин в іншій аналогічній справі визначається за такими критеріями: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет).
33. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19 визначила критерії подібності правовідносин у розумінні норм процесуального законодавства.
34. У кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справ є важливими для визначення подібності правовідносин.
35. Здійснена Великою Палатою Верховного Суду конкретизація подібності правовідносин полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
36.  При цьому, необхідно виходити також з того, що підставою для касаційного оскарження є неврахування висновку Верховного Суду саме щодо застосування норми права, а не будь-якого висновку, зробленого судом касаційної інстанції в обґрунтування мотивувальної частини постанови. Саме лише зазначення у постанові Верховного Суду норми права також не є його правовим висновком про те, як саме повинна застосовуватися норма права у подібних правовідносинах.
37. Відповідно, неврахування висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, як підстави для касаційного оскарження, має місце тоді, коли суд апеляційної інстанції, посилаючись на норму права, застосував її інакше (не так, в іншій спосіб витлумачив тощо), ніж це зробив Верховний Суд в іншій справі, де мали місце подібні правовідносини.
38. Разом з тим, Суд звертає увагу на те, що Верховний Суд у своїй діяльності висловлює правові висновки у справах з огляду на встановлення судами певних фактичних обставин справи. Такі висновки не є універсальними та типовими до всіх справ і фактичних обставин, які можуть бути встановлені судами.
39. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування таких правових висновків у кожній конкретній справі.
40. Як вбачається з касаційної скарги, скаржник зазначає про неправильне застосування положень ст. ст. 611, 625 ЦК України та неврахування правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 16.10.2018 у справі № 910/19094/17, від 29.01.2019 у справі № 910/11249/17, від 04.12.2019 у справі № 910/15714/18, від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19.
41. Проаналізувавши доводи скаржника, викладені в обґрунтування п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, касаційний суд зазначає, що доводи касаційної скарги є безпідставними, з огляду на наступе.
42. Зобов`язання мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (частина 3 статті 509 Цивільного кодексу України) та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України).
43. Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
44. Принцип "належного виконання" полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмета; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.12.2022 у справі № 910/11949/21).
45. Натомість порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).
46. Відповідно до статті 612 Цивільного кодексу України одним із основних видів порушення зобов`язання є прострочення боржника. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання чи не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
47. Згідно із частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
48. Аналізуючи зміст частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, Верховний Суд неодноразово виснував, що:
- за змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17);
- вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанови Верховного Суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18, від 18.06.2024 у справі № 905/1791/21);
- інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19).
49. Як уже зазначалося вище, передбачене частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України нарахування відсотків річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
50. Водночас Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19, від 03.10.2023 у справі № 366/203/21, від 09.11.2023 у справі № 420/2411/19 виснувала, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги.
51. У справі, що розглядається Судом, судами встановлено прострочення виконання зобов`язань за договором, зокрема, що підтверджується і судовим рішеннями у справі № 910/12499/23, а тому суди вказали на наявність підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних. При цьому, судами перевірено розрахунок наданий позивачем, встановлено, що розрахунок виконано невірно, а тому, суди виконали вірний розрахунок та позов задовольнили частково.
52.Таким чином, суди зробили обґрунтовані висновки про часткове задоволення позову. 
53. Як вбачається із змісту судових рішень у справах № 910/19094/17, № 910/11249/17, № 910/15714/18, № 914/1001/19, № 920/653/19, на які вказує скаржник у касаційній скарзі, предметом позову у яких було, зокрема, стягнення інфляційних втрат та 3 %, у вказаних справах зазначено, що сплата трьох відсотків річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
54. В жодній із постанов Верховного Суду у справах № 910/19094/17, № 910/11249/17, № 910/15714/18, № 914/1001/19, № 920/653/19, на які вказує скаржник, Суд не викладав висновків щодо неможливості стягнення з ПрАТ "Укренерго" інфляційних втрат і 3% річних, внаслідок неналежного виконання зобов`язань за договором про балансування електричної енергії, з урахуванням положень Закону "Про ринок електричної енергії".
55. Водночас, як вбачається з доводів касаційної скарги, скаржник вважає, що враховуючи особливий порядок розрахунків на ринку електричної енергії та вимоги ч.4 ст.75 Закону "Про ринок електричної енергії", відповідач не може користуватись коштами на рахунку зі спеціальним режимом використання, адже і джерела надходжень на вказаний рахунок, і напрямки сплати коштів з такого рахунку визначено Законом; з огляду на це, а також враховуючи неможливість використання відповідачем коштів, належних до сплати позивачу, позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат і 3% річних є необґрунтованими, отже, ст.625 ЦК України не підлягала застосуванню.
56. З цього приводу касаційний суд зазначає, що положеннями статті 1 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено наступне:
- алгоритм розподілу коштів - це порядок розподілу уповноваженими банками коштів з поточних рахунків із спеціальним режимом використання без платіжних доручень, що встановлюється Регулятором відповідно до цього Закону;
- поточний рахунок із спеціальним режимом використання - це рахунок, відкритий в одному з уповноважених банків і призначений для забезпечення проведення розрахунків відповідно до цього Закону.
57. При цьому відповідно до частини першої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на ринку електричної енергії, між учасниками цього ринку здійснюються в грошовій формі відповідно до укладених договорів у порядку, визначеному цим Законом, правилами ринку, правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку.
58. Згідно з частиною четвертою статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачальники послуг з балансування та сторони, відповідальні за баланс, в яких виникли зобов`язання перед оператором системи передачі в результаті діяльності на балансуючому ринку, вносять плату за електричну енергію виключно на поточні рахунки із спеціальним режимом використання оператора системи передачі в уповноважених банках.
59. Водночас абзац третій частини четвертої статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" надає оператору системи передачі можливість вносити на свій поточний рахунок із спеціальним режимом використання кошти з власного поточного рахунку з метою здійснення розрахунків з постачальниками послуг з балансування, лише у випадку необхідності врегулювання системних обмежень оператором системи передачі.
60. Такі висновки викладено у постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.12.2023 у справі № 910/9216/22, від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21.
61. Як встановлено судами у цій справі, відповідачу було виставлено рахунки за отримання балансуючої електричної енергії за спірний період, що мали бути оплачені останнім на користь позивача.
62. При цьому судами враховано, що положення статті 75 Закону України "Про ринок електричної енергії" не містить імперативної заборони щодо розрахунку відповідача з позивачем тільки грошовими коштами, які надходять від інших учасників балансуючого ринку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання, а навпаки, передбачають можливість для належного виконання грошових зобов`язань, вносити відповідачем грошові кошти з інших власних рахунків на рахунок зі спеціальним режимом використання.
63. З огляду на викладене правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що відповідач не позбавлений можливості здійснити перерахування на такий рахунок коштів з інших рахунків, зокрема, з поточного рахунку, для належного виконання своїх зобов`язань. Ненадходження коштів від інших учасників балансуючого ринку не може бути відкладальною обставиною для невиконання відповідачем своїх зобов`язань з оплати за договором.
64. Наявність особливого алгоритму розподілу коштів на спеціальних рахунках, впровадженого у зв`язку з особливістю здійснення розрахунків на ринку електричної енергії, не виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень загальних норм матеріального права, зокрема положень ст.. 625 Цивільного кодексу України.
65. Аналогічні висновки викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.02.2023 у справі № 910/9374/21, у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 у справі № 910/6639/21, від 08.06.2022 у справі № 910/6636/21, від 17.01.2024 у справі № 910/18308/21.
66. Отже, Верховний Суд вказаних постановах виклав висновок, зокрема, щодо застосування ч.4 ст.75 Закону "Про ринок електричної енергії" у подібних правовідносинах, таке правозастосування є сталим та послідовним.
67. Таким чином касаційним судом вважаються безпідставними доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків, викладених Верховним Судом у постановах із справ № 910/19094/17, № 910/11249/17, № 910/15714/18, № 914/1001/19, № 920/653/19, оскільки, у вказаних справах не викладався висновок про неможливість нарахування відповідачу за неналежне виконання зобов`язань інфляційних втрат та 3% річних. Отже, такі доводи касаційної скарги не можуть бути підставою для скасування судових рішень у справі про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних.
68. З огляду на зазначене Суд вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги скаржника про скасування рішень судів про часткове задоволення позову, так як скаржник за текстом касаційної скарги в аспекті визначеної ним підстави касаційного оскарження не довів неправомірність прийнятих судових рішень.
69. У контексті зазначеного Суд звертає увагу скаржника на те, що для касаційного перегляду судових рішень з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК (визначена скаржником у цій справі) з подальшим ухваленням Судом рішення про скасування рішення судів попередніх інстанцій, про що просить скаржник, недостатнім є лише посилання на наявність висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі, необхідною передумовою для скасування рішень судів у межах визначеної скаржником підстави касаційного оскарження, наведених ним доводів і вимог касаційної скарги є доведення неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, зокрема в аспекті незастосування висновків Верховного Суду, чого скаржник за текстом касаційної скарги у цій справі не зробив.
70. Враховуючи наведені положення законодавства та обставини, встановлені судами попередніх інстанцій, зважаючи на межі перегляду справи судом касаційної інстанції, передбачені статтею 300 ГПК України, колегія суддів зазначає, що підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом 1 частини 2 статті 287 ГПК України, не отримали підтвердження після відкриття касаційного провадження, в даному випадку, колегія суддів не вважає за необхідне закрити касаційне провадження на підставі пункту 5 частини 1 статті 296 ГПК України, щодо підстав касаційного оскарження передбачених п. 1 ч. 2 ст. 287 ГПК України, отже, касаційна скарга є необґрунтованою, а тому, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду необхідно залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
71. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
72. Згідно із статтею 309 ГПК суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
73. За результатами касаційного перегляду Верховний Суд не встановив неправильного застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Оскаржувані судові рішення прийняті за результатами повного, всебічного та об`єктивного дослідження обставин справи і підстав для їх зміни чи скасування, за мотивів наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд не вбачає.

Розподіл судових витрат
74. За загальним правилом статті 129 ГПК у зв`язку із відмовою у задоволенні касаційної скарги, судовий збір за її подання покладається на скаржника.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" залишити без задоволення.
2. Постанову Північного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 та рішення Господарського суду міста Києва від 15.09.2025 у справі №910/7409/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О.А. Кролевець

Судді О.М. Баранець

О.О. Мамалуй