ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
18005, м. Черкаси, бульвар Шевченка, 307, тел. канцелярії (0472) 31-21-49, inbox@ck.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року м. Черкаси Справа № 925/215/26

Господарський суд Черкаської області у складі головуючого судді Грачова В.М., при секретарі судового засідання Вовчанській К.Ю., за участі представників сторін: позивача (в режимі відеоконференції) – адвоката Часової А.Р., відповідача – адвоката Бобра Д.О., Мальковоського О.М. - самопредставництвом, у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду в м. Черкаси, розглянувши справу за позовом Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “УЗ Вагон-сервіс» АТ “Українська залізниця” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Логістор-Вагонзавод” про стягнення 349657 грн 29 коп.,

ВСТАНОВИВ:

Позивач – Акціонерне товариство “Українська залізниця” в особі філії “УЗ Вагон-сервіс» АТ “Укрзалізниця” звернувся в Господарський суд Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “Логістор-Вагонзавод” (далі – відповідач) про стягнення, на підставі договору про надання послуг з планового ремонту вантажних вагонів № ОД/В-24-59дНЮ від 15.02.2024 року, 349657 грн 29 коп штрафу та відшкодування судових витрат.
Позов мотивовано порушенням відповідачем умов договору про надання послуг з планового ремонту вантажних вагонів № ОД/В-24-59дНЮ від 15.02.2024 року щодо неподання вагонів на ремонт відповідно до погодженого графіку за що п.7.5 передбачена відповідальність у виді штрафу.
Ухвалами Господарського суду Черкаської області від 23.02.2026, 25.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 24.03.2026 року; забезпечено участь в судовому засіданні для представника позивача – для представника позивача – адвоката Часової А.Р. в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням її власних технічних засобів, за її клопотанням.
Відповідач в особі свого представника подав 04.03.2026 року, через систему «Електронний суд», відзив на позов (вх. №3667/26), в якому заперечував проти заявлених вимог, у разі встановлення судом наявності підстав для задоволення позову просив суд застосувати положення ч.3 ст.551 ЦК України та зменшити розмір штрафних санкцій до 36500 грн.
В судовому засіданні 24.03.2026 року представник позивача позов з підстав і у розмірі, викладених у позовній заяві, підтримав і просив суд задовольнити повністю, представники відповідача заперечували проти заявлених позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, у разі задоволення позову – зменшити штраф до 36500 грн.
Згідно із ст.ст. 233 ч. 6, 240 ч. 1 ГПК України у судовому засіданні 24.03.2026 року судом було проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши позовну заяву, наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд позов задовольняє частково з таких підстав.
15.02.2024 року позивач - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця», як виконавець, та відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Логістор-Вагонзавод», замовник, уклали договір на надання послуг з планового ремонту вантажних вагонів № ОД/В-24-59д/НЮ (далі – Договір; а.с.14-22), відповідно до п. 1.1 якого виконавець зобов`язався за завданням замовника на підставі та на умовах цього Договору надати послуги з планового (деповський або капітальний) ремонту вантажних вагонів (далі - послуги з ремонту), що знаходяться в користуванні замовника на законних підставах, силами та на базі виробничого підрозділу виконавця - «Ремонтне вагонне депо імені Т. Шевченка», (далі - ВЧД), а замовник зобов`язався прийняти та оплатити надані послуги.
Сторони погодили усі істотні умови цього Договору, зокрема, домовилися про наступне:
п.1.2. - кількість вагонів Замовника, вид ремонту, рід вагонів, розподіл їх надання Виконавцю по календарних місяцях, визначається у погодженому Сторонами Графіку подачі вантажних вагонів для проходження ремонту (далі - Графік), Додаток №1 до Договору;
п.1.2.2. - графік може змінюватись Замовником, з обов`язковим погодженням таких змін Виконавцем шляхом оформлення додаткової угоди згідно п. 8.1 цього Договору;
п.2.1. - замовник надає вагони для надання Послуги з ремонту, на колії залізничної
станції імені Т. Шевченка Одеської залізниці (за місцезнаходженням - ВЧД), згідно з
Графіком та погодженого ВЧД, в частині кількості вагонів, протягом 1 (одного)
робочого дня, листа-заявки (із зазначенням номерів вагонів), які направляються в
ремонт, за допомогою електронного зв`язку. Виконавець, відповідно до погодженої заявки, протягом 1 (одного) робочого дня, направляє Замовнику за допомогою електронного зв`язку рахунки на проведення передоплати (за ремонт вагона(ів), та окремо за подавання/забирання),згідно Розділу 5 цього Договору;
п.6.1.2. – замовник має право вносити корегування у Графік згідно вимог пункту 8.1. Договору;
п.6.2.4. - при неможливості виконання Замовником Графіку подачі вагонів в ремонт, що визначений Додатком №1 Договору, Замовник зобов`язується повідомити про це ВЧД за допомогою електронного зв`язку не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів
до настання відповідного календарного місяця подачі відповідного(их) вагону(ів) у
ремонт. При своєчасному повідомленні ВЧД, Замовник звільняється від відповідальності за порушення терміну, що встановлений Графіком Договору;
п.7.1. - невиконання або неналежне виконання умов даного Договору Сторонами є
порушенням зобов`язання за цим Договором;
п.7.2. - за порушення виконання зобов`язання за цим Договором Сторони несуть
відповідальність відповідно до цього Договору та вимог чинного законодавства
України;
п.7.5. - за ненадання об`єктів ремонту, відповідно до погодженого Графіку, Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 1% від мінімальної ціни послуги з ремонту
вантажних вагонів, що зазначена у Додатку 2 до цього Договору, за кожний вагон, який
не надійшов у ремонт;
п.7.6. - у разі своєчасного надання повідомлення Замовником та наявності відомостей
в інформаційних системах АТ «Укрзалізниця» щодо слідування відповідного вагона до
місцезнаходження ВЧД Виконавця, Замовник звільняються від відповідальності за
ненадання об`єктів ремонту, що встановлена п. 7.5 цього Договором;
п.8.1. - усі зміни й доповнення до цього Договору вносяться Сторонами за взаємною
згодою шляхом підписання додаткових угод, які є його невід`ємною частиною та мають
юридичну силу, якщо вони підписані уповноваженими представниками Сторін;
п.9.1. - договір набирає чинності з моменту його укладення Сторонами, і діє до
31.12.2024, а в частині розрахунків - до повного виконання;
п.9.2. - закінчення строку дії цього Договору не звільняє Сторони від відповідальності за порушення його умов, якщо такі мали місце під час дії цього Договору;
п.14.5. - сторони домовилися, що листування між ними здійснюється шляхом
направлення або надання однією Стороною відповідних повідомлень (кореспонденції)
іншій Стороні на її адресу, що визначена у розділі Договору «Місцезнаходження та
реквізити Сторін». Підтвердженням факту відправлення або отримання повідомлення
(кореспонденції) є поштова квитанція або інший поштовий документ, який підтверджує факт відправки або вручення (отримання) такого повідомлення. Листування між Сторонами цього Договору також може здійснюватися засобами електронної пошти, яка зазначена у розділі Договору «Місцезнаходження та реквізити Сторін».
Договір підписаний його сторонами та скріплений їхніми печатками.
До Договору сторони погодили Додатки:
№ 1«Графік подачі вантажних вагонів у ремонт на 2024 рік» (а.с.23) на загальну кількість - 372 вагонів різного виду рухомого складу із зазначенням кількості вагонів, їх видів щомісячно;
№2 – Протокол погодження мінімальної ціни послуги з ремонту вантажних вагонів на 2023 рік (а.с. 23 на звороті);
Додаткову угодою № 1 від 31.12.2024 року (а.с.24) до Договору сторони погодили викласти пункт 9.1. в наступній редакції: «Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до 31.03.2025 року, а в частині розрахунку - до повного виконання». 
До Договору сторони погодили додаток № 4 «Графік подачі вантажних вагонів у ремонт на січень-березень 2025 року» в редакції додаткової угоди №1 (а.с.25), на загальну кількість - 375 вагонів різного виду рухомого складу із зазначенням кількості вагонів, їх видів щомісячно;
20.02.2025 року сторонами укладено додаткову угоду №2 (а.с. 26) п.п.1.1., 1.2.. 1.4. якої внесено зміни особи виконавця Договору - Акціонерне товариство «Укрзалізниця» (філія «УЗ Вагон-сервіс»); умов розрахунку, доповнили розділ 9 «Строк договору» п. 9.3. – дія додаткової угоди, щодо передачі підрозділів ремонтних вагонних депо у філію «УЗ Вагон-сервіс», як надавача послуг, відповідно до ч. 3 ст 631ЦК України, починає свій перебіг з 01.02.2025 року.
Як зазначив позивач, відповідач всупереч умов Договору в період з січня 2024 року по березень 2025 року не надав жодного із 747 вагонів (372 вагонів у 2024 році+375 вагонів у 2025 році) в ремонт та відповідно до п. 6.2.4 Договору не попередив про неможливість виконання погоджених сторонами Графіків.
06.11.2025 року позивач звернувся до відповідача із претензією за № ВЧДР-5-02/1006н, в якій вимагав у п`ятиденний строк з моменту отримання претензії сплатити штраф у розмірі 349657 грн 29 коп. передбачений п. 7.5. Договору, у разі несплати повідомив про намір звернення до суду з відповідним позовом. До претензії долучив розрахунок штрафних санкцій (а.с.28-29, докази направлення а.с. 30).
13.11.2025, 02.12.2025 року відповідач листами № 413, № 436 підтвердив отримання вимоги позивача, однак, заперечив її обґрунтованість, вказав на безпідставність заявленої суми, що не підлягає сплаті (а.с.31-32, докази направлення а.с.32 н звороті).
За розрахунком позивача, з урахуванням п. 7.5. Договору, Графіку подачі вантажних вагонів у ремонт на 2024 рік – 372 вагонів – штраф становить 171408 грн 68 коп., що враховує рід рухомого складу, їх кількість, мінімальну ціну за одиницю в т.ч.ПДВ, обсягів капітального ремонту, капітального ремонту з продовженням терміну служби, деповського ремонту; по Графіку подачі вантажних вагонів у ремонт за 1 кв. 2025 року – 375 вагонів – штраф становить 178248 грн 61 коп., що враховує рід рухомого складу, їх кількість, мінімальну ціну за одиницю в т.ч.ПДВ, обсягів капітального ремонту, деповського ремонту.
Станом на час звернення позивача до господарського суду з даним позовом штраф передбачений п. 7.5. Договору в загальному розмірі 349657 грн 29 коп відповідачем не сплачено, що стало підставою звернення позивача до суду з даним позовом. 
Предметом позову, що розглядається у цій справі, є вимога позивача до відповідача про стягнення штрафу у розмірі 1% від мінімальної ціни послуги з ремонту
вантажних вагонів, за ненадання їх в ремонт, відповідно до погодженого Графіку у 2024-2025 роках передбаченого п.7.5. договору про надання послуг з планового ремонту вантажних вагонів № ОД/В-24-59дНЮ від 15.02.2024 року з урахуванням внесених до нього змін.
Отже, спірні правовідносини сторін виникли із договору про надання послуг з планового ремонту вантажних вагонів № ОД/В-24-59дНЮ від 15.02.2024 року, вимоги позивача, витікають із прав та обов`язків сторін за цим договором.
Спірні правовідносини сторін за правовою природою віднесені до договірних зобов`язань послуг та підряду, загальні положення про підряд визначені параграфом 1 глави 61 ЦК України, загальні положення про послуги визначені главою 63, загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір – розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України.
Згідно з ч. 1, ч. 2 п.п. 5, 8 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 205 ЦК України визначені вимоги до форми правочину, способів волевиявлення. Згідно з частинами 1, 2 цієї статті ЦК, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Розділ I книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про зобов`язання, зокрема:
зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ст. 509);
одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525);
зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ч. 1 ст. 526);
кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги (ч. 2 ст. 527);
якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530);
зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (ч.ч. 1, 2 ст. 598);
зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599);
порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610);
у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (п. 3 ч. 1 ст. 611).
Розділ IІ книги 5 ЦК України врегульовує загальні положення про договір, зокрема:
договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626);
відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627);
зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628);
договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629);
договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638);
договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом (ч. 1 ст. 639).
Підрозділом І розділу ІІІ книги 5 ЦК України визначено окремі види договірних зобов`язань. Главою 61 врегульовано загальні положення про підряд, зокрема:
відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу;
у договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення (ч.1 ст.843);
у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ч.3 ст.843).
Главою 63 врегульовано загальні положення про послуги, зокрема:
за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання (ст. 901);
якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 903).
З огляду на викладені обставини справи і наведені норми законодавства суд вбачає, що 15.02.2024 року сторони уклали договір на надання послуг з планового ремонту вантажних вагонів № ОД/В-24-59д/НЮ щодо надання позивачем послуг з планового (деповський або капітальний) ремонту вантажних вагонів (далі - послуги з ремонту), що знаходяться в користуванні замовника на законних підставах, силами та на базі виробничого підрозділу виконавця - «Ремонтне вагонне депо імені Т. Шевченка».
Пунктами 1.2., 1.2.2., 2.1., 6.1.2., 6.2.4. Договору сторони обумовили, що кількість вагонів Замовника, вид ремонту, рід вагонів, розподіл їх надання Виконавцю по календарних місяцях, визначається у погодженому Сторонами Графіку подачі вантажних вагонів для проходження ремонту (далі - Графік), Додаток №1 до Договору; графік може змінюватись Замовником, з обов`язковим погодженням таких змін Виконавцем шляхом оформлення додаткової угоди згідно п. 8.1 цього Договору; замовник надає вагони для надання Послуги з ремонту, на колії залізничної станції імені Т. Шевченка Одеської залізниці (за місцезнаходженням - ВЧД), згідно з Графіком та погодженого ВЧД, в частині кількості вагонів, протягом 1 (одного) робочого дня, листа-заявки (із зазначенням номерів вагонів), які направляються в ремонт, за допомогою електронного зв`язку. Виконавець, відповідно до погодженої заявки, протягом 1 (одного) робочого дня, направляє Замовнику за допомогою електронного зв`язку рахунки на проведення передоплати (за ремонт вагона(ів), та окремо за подавання/забирання),згідно Розділу 5 цього Договору; замовник має право вносити корегування у Графік згідно вимог пункту 8.1. Договору; при неможливості виконання Замовником Графіку подачі вагонів в ремонт, що визначений Додатком №1 Договору, Замовник зобов`язується повідомити про це ВЧД за допомогою електронного зв`язку не пізніше ніж за 10 (десять) календарних днів до настання відповідного календарного місяця подачі відповідного(их) вагону(ів) у ремонт. 
Додатком № 1«Графік подачі вантажних вагонів у ремонт на 2024 рік» сторони погодили загальну кількість - 372 вагони різного виду рухомого складу із зазначенням кількості вагонів, їх видів, що підлягають щомісячному ремонту;
В подальшому, укладенням 31.12.2024 року додаткової угоди №1, 20.02.2025 року додаткової угоди №2 сторони продовжили строки дії договору, а також додаток № 4 до Договору «Графік подачі вантажних вагонів у ремонт на січень-березень 2025 року» щодо погодженого ремонту 375 вагонів різного виду рухомого складу.
Таким чином, на умовах Договору у період 2024- січня-березня 2025 руку відповідач погодив у позивача послуги з ремонту вагонів у загальній кількості 747 одиниць рухомого складу, однак, жодного вагона згідно погоджених графіків не подав позивачу та не повідомив про причини затримки, неможливість їх подачі на виконання п 6.2.4. Договору.
Крім того, п.7.5. Договору відповідач надав згоду, що за ненадання об`єктів ремонту, відповідно до погодженого Графіку, Замовник сплачує Виконавцю штраф у розмірі 1% від мінімальної ціни послуги з ремонту
вантажних вагонів, що зазначена у Додатку 2 до цього Договору, за кожний вагон, який
не надійшов у ремонт.
Умови зазначеного Договору є чинними і в установленому законом порядку не визнавалися судом недійсними.
Таким чином, суд вважає доведеним позивачем факт порушення відповідачем п.п. 2.1., 6.2.4. Договору, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу. 
Підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Підприємництво здійснюється на основі, зокрема самостійного формування підприємцем програми діяльності, комерційного розрахунку та власного комерційного ризику.
Суб`єкти господарювання укладають договори на різних, погоджених між ними умовах. Суб`єкти господарської діяльності здійснюють господарську діяльність на власний ризик, самостійно обирають способи поведінки з контрагентами, способи проведення та оформлення господарських операцій тощо.
Суд звертає увагу, що однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
У разі здійснення підприємницької діяльності особа (у даному випадку, відповідач) має усвідомлювати, що господарська діяльність здійснюється нею на власний ризик, особа має здійснювати власний комерційний розрахунок, щодо наслідків здійснення відповідних дій, самостійно розраховувати ризики настання несприятливих наслідків в результаті тих чи інших її дій та самостійно приймати рішення про вчинення чи утримання від таких дій (аналогічна правова позиція викладена у п. 6.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 910/15484/17).
З урахуванням викладеного, вимогу позивача про стягнення штрафу у розмірі 1% від мінімальної ціни послуги з ремонту вантажних вагонів, що зазначена у Додатку 2 до цього Договору, за кожний вагон, який не надійшов у ремонт, розрахованої згідно до п.7.5. Договору в сумі 349657 грн 29 коп., суд визнає обґрунтованою та такою, що підлягала б до задоволення у вказаному розмірі та зазначає наступне.
Неустойкою (штрафом, пенею), за ст. 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. 
Неустойка не є каральною санкцією, а має саме компенсаційний характер. Вона не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за неналежне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. 
Якщо відповідальність боржника перед кредитором не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора (подібний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18)
Наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (подібний висновок міститься і в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 у справі № 7- рп/2013).
За приписами ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
На підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, суд, в тому числі, і з власної ініціативи, може зменшити розмір неустойки (пені) до її розумного розміру.
Висновок щодо застосування норм права, а саме ст. 551 ЦК України неодноразово і послідовно викладався Верховним Судом у низці постанов.
Відповідно до усталеної практики Верховного Суду суд, вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
При цьому, у законодавстві не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у пункті 67 постанови Верховного Суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 27.01.2026 у справі № 925/47/25 зазначав, що визначення конкретного розміру зменшення штрафних санкцій належить до дискреційних повноважень суду. При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкцій, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені ст. 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням правил ст. 86 ГПК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обстави справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Колегія суддів також зауважує, що за наслідками розгляду справи № 911/2269/22 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 виклала, зокрема, такі висновки:
" …. - розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків; 
- чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір (пункт 7.14); і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер (пункти 7.25-7.30);
- а тому і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частини першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто у межах судового розсуду;
- поряд з тим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду…;
- … індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права".
У вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій положень ст. 551 ЦК України, Суд звертається до наведених вище висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 та наголошує на тому, що чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер.
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не відноситься до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №916/2259/18, від 24.02.2020 у справі №917/686/19, від 26.02.2020 у справі №922/1608/19, від 15.04.2020 у справі №922/1607/19, від 04.10.2021 у справі №922/3436/20, від 10.11.2022 у справі №910/15705/21, від 01.02.2023 у справі №914/3203/21).
Вирішення питання щодо зменшення розміру неустойки є виключною дискрецією суду, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності та реалізується ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи, наведених учасниками справи обґрунтувань та дослідження та оцінки доказів за правилами ГПК України.
Звертаючись до висновків об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, які викладено у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22, зазначає, що певна сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. У будь-якому випадку, визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень судів першої та апеляційної інстанції.
Приймаючи до уваги наведені вище обставини, суд зазначає, що знос вагонів та їх поломки важко передбачити та підлаштувати до погодженого графіку, потреби в ремонті вагонів на підставі Договору у відповідача протягом 2024- 2025 років не виникло, враховуючи майновий стан відповідача та відсутність доказів понесення позивачем збитків через порушення відповідачем своїх зобов`язань, суд зменшує розмір штрафу на 90% до суми 34965 грн. 73 коп.
Заперечення проти позову відповідача, наведені в його відзиві на позов, з урахуванням встановлених обставин справи суд вважає такими, що суперечать відповідним нормам цивільного законодавства, якими врегульовуються спірні правовідносини сторін, умовам укладеного ними Договору, є необґрунтованими і недоведеними, тому з цих підстав суд їх відхиляє.
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 23.03.2012 № 6 «Про судове рішення», рішення господарського суду має ґрунтуватись на повному з`ясуванні такого: чи мали місце обставини, на які посилаються особи, що беруть участь у процесі, та якими доказами вони підтверджуються; чи не виявлено у процесі розгляду справи інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин; яка правова кваліфікація відносин сторін, виходячи з фактів, установлених у процесі розгляду справи, та яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Господарський суд у прийнятті судового рішення керується (та відповідно зазначає у ньому) не лише тими законодавчими та/або нормативно-правовими актами, що на них посилалися сторони та інші учасники процесу, а й тими, на які вони не посилалися, але якими регулюються спірні правовідносини у конкретній справі (якщо це не змінює матеріально-правових підстав позову).
Нормами Господарського процесуального кодексу України, зокрема, встановлено, що:
учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 43);
кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.ч. 1, 3 ст. 74);
належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч. 1 ст. 76);
обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 1 ст. 77);
достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч. 1 ст. 78);
наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч.ч. 1, 2 ст. 79);
учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 80);
суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили (ч.ч. 1, 2 ст. 86).
Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 14 ГПК України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відтак, з огляду на встановлені обставини справи та викладені норми законодавства, суд позов визнає обґрунтованим доказаним і задовольняє його частково. 
Оскільки спір виник внаслідок неправильних дій відповідача, а часткове задоволення судом позову зумовлено виключно зменшенням судом штрафу за правилами ст.551 ЦК України, судовий збір, сплачений позивачем в сумі 5244 грн 87 коп., необхідно повністю покласти на відповідача згідно з ч.9 ст.129 ГПК України.

Керуючись ст.ст. 129, 233, 236-240, 255-256 ГПК України, господарський суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Логістор-Вагонзавод”; ідентифікаційний код юридичної особи 44468243, місцезнаходження: 20700, Черкаська обл., Черкаський район, м.Сміла, вул. Незалежності, буд. 61-з на користь Акціонерного товариства “Українська залізниця” в особі філії “УЗ Вагон-сервіс» Акціонерного товариства “Українська залізниця”; ідентифікаційний код юридичної особи 40075815, місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Є.Ґедройця, буд 5 - 34965 грн. 73 коп. штрафу та 5244 грн 87 коп. витрат по оплаті судового збору.
У задоволенні решти позову в частині вимог про стягнення штрафу в сумі 314691 грн 56 коп. - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст рішення складено 09.04.2026 року.

Суддя В.М. Грачов