КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня2026 року м. Київ

Унікальний номер справи № 756/17180/14-ц
Апеляційне провадження № 22-ц/824/3663/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,
суддів: Євграфової Є.П., Саліхова В.В.,
за участю секретаря судового засідання - Марченка М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року, постановлену під головуванням судді Луценка О.М., у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони, видачу дублікату виконавчого листа, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс лігал» за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2025 року директор ТОВ «ДЕБТ ФОРС» Костюченко М.В. звернулася до суду з вказаною заявою, мотивуючи тим, що 15 липня 2015 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 756/17180/14-ц про стягнення з боржника, яким є  ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК»заборгованості за кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2 (т. 2 а.с. 208-213).
24 травня 2019 року між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір № 15 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2.
10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено Договір № 10-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», а ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2.
15 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір № 15-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2.
10 квітня 2019 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 52478083 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак копію вищезазначеної постанови разом з виконавчим документом стягувач не отримав. Також відповідно до Інформації про виконавче провадження стосовно боржника, яким є ОСОБА_1 , відомо, що на примусовому виконанні в ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження з приводу виконавчого листів у справі № 756/17180/14-ц, при цьому, виконавчі листи в ТОВ «ДЕБТ ФОРС» відсутні та строки для примусового їх виконання не пропущені.
10 квітня 2019 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчому провадженні № 52478194 винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, однак копію вищезазначеної постанови разом з виконавчим документом стягувач не отримав. Також відповідно до Інформації про виконавче провадження стосовно боржника, яким є ОСОБА_1 , відомо, що на примусовому виконанні в ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження з приводу виконавчого листів по справі № 756/17180/14-ц, при цьому виконавчі листи в ТОВ «ДЕБТ ФОРС» відсутні та строки для примусового їх виконання не пропущені.
Вказано, що заявник звертався з адвокатським запитом до відділу ДВС, у якому перебувало виконавче провадження, з метою отримання постанови про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу), для підтвердження перебування виконавчого документа на виконанні та підстав повернення, проте, станом на дату подачі цієї заяви відомостей не отримано.
Таким чином, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Враховуючи викладене заявник, просив замінити вибулого стягувача ПАТ «РОДОВІД БАНК» на правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому листі № 756/17180/14-ц за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 та видати дублікат виконавчого листа № 756/17180/14-ц за позовом ТОВ «ДЕБТ ФОРС» щодо боржника ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 208-213). 
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року заяву ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дублікату виконавчого листа задоволено. Замінено вибулого стягувача: ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника: ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому листі № 756/17180/14-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до боржника - ОСОБА_1 . Видано ТОВ «ДЕБТ ФОРС» дублікати виконавчих листів у справі № 756/17180/14-ц за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» щодо боржника ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 17-21).
Не погодившись з ухвалою районного суду, 21 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Малярчук Т.В. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони виконавчого провадження та видачу дублікату виконавчого листа залишити без задоволення; стягнути з ТОВ «ДЕБТ ФОРС» витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000, 00 грн (т. 3 а.с. 37-42).
На обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що вирішуючи питання про видачу дублікатів виконавчих листів у справі № 756/17180/14-ц, суд першої інстанції встановив, що 08 червня 2017 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив у справі № 756/17180/14-ц стягнути з боржника, яким є ОСОБА_1 , на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК», заборгованість за кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2.
Натомість, рішення Апеляційного суду м. Києва у справі № 756/17180/14-ц про задоволення позову ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не існує, а суд першої інстанції зробив хибні висновки, через що виніс необґрунтоване та незаконне рішення.
15 липня 2015 року Оболонським районним судом міста Києва у справі № 756/17180/14-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості вирішено позов задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 51683, 83 грн на користь ПАТ «Родовід Банк».
20 січня 2016 року Апеляційним судом м. Києва рішення Оболонського суду м. Києва від 15 липня 2015 року у справі № 756/17180/14-ц скасовано та ухвалено нове, яким позов ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість у розмірі 27 236, 88 грн.
15 березня 2017 року Вищим Спеціалізованим Судом України винесено ухвалу, якою касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником - Малярчук Т.В., задоволено частково, рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 січня 2016 року (справа № 756/17180/14-ц) скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
08 червня 2017 року Апеляційним судом м. Києва у справі № 756/17180/14-ц вирішено відмовити в задоволенні позову ПАТ «Родовід Банк» до   ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
06 листопада 2019 року Верховним Судом у справі № 756/17180/14-ц постановлено рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за порушення строків повернення кредитів, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом скасувати і ухвалити в цих частинах нове рішення про їх часткове задоволення; стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» пеню за порушення строків повернення кредиту за період з 02 грудня 2013 року до 14 вересня 2014 року у розмірі 1 166, 03 грн, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом в межах позовної давності в розмірі 1 282, 65 грн та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 02 грудня 2011 року по 21 жовтня 2014 року в розмірі 31, 42 грн.
Як вбачається з матеріалів справи, у справі видавався виконавчий листи 11 квітня 2016 року на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість у розмірі 27 236, 86 грн. Цей виконавчий лист долучено заявником до заяви як доказ - підставу для видачі дублікату виконавчого листа.
Відповідно до зазначених вище рішень судів апеляційної і касаційної інстанції, дане рішення Оболонського районного суду м. Києва скасовано та сума до стягнення вирішена в загальному розмірі 2 480,1 грн.
Натомість, в матеріалах справи відсутні будь-які виконавчі листи у справі № 756/17180/14-ц, видані після дати ухвалення постанови Верховним Судом, якою змінено рішення Апеляційного суду м. Києва від 08 червня 2017 року, а саме, після 06 листопада 2019 року на загальну суму в розмірі 2 480, 1 грн.
При цьому, заявник у справі посилається саме на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року, яким було вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК» заборгованість у розмірі 27 236, 86 грн як на підставу для видачі дублікату виконавчого листа, що хибно приймається судом першої інстанції як належний доказ.
З огляду на наведене вбачається, що заявник не довів факт втрати виконавчого листа у справі № 756/1780/14-ц, виданого на підставі рішення суду на суму 2 480, 1 грн.
Також зазначила, що з ухвали суду першої інстанції не зрозуміло, про видачу дублікатів яких саме виконавчих листів прийнято рішення, оскільки заявник просить видати дублікат одного виконавчого листа, копію якого долучає до заяви і матеріали справи копій інших виконавчих листів не містять. Таким чином, суд першої інстанції вийшов за межі вимог заяви.
Таким чином, законних підстав для видачі заявнику дублікату виконавчого листа у справі № 756/1780/14-ц не вбачається.
Щодо необґрунтованості та незаконності заміни стягувача на правонаступника, заявник звернувся до суду із заявою про заміну сторони у справі шляхом заміни стягувача його правонаступником. Як на підставу заміни посилається на заміну кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення від стягувача до заявника на підставі договору прав вимоги до боржника.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 52 ГПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 334 ГПК України. Правові висновки наведені у постанові ВП ВС від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.
Тобто, за аналогією господарського судового процесу у цивільному судочинстві може відбутися заміна відповідної сторони виконавчого провадження тільки у відкритому виконавчому провадженні.
Окрім того, Велика Палата ВС зазначила, що заміна сторони виконавчого провадження, як процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, повинна здійснюватися з метою виконання завдання цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
У випадку закінчення виконавчого провадження заявник, що звертається з заявою про заміну сторони виконавчого провадження, повинен поставити перед судом питання щодо відновлення виконавчого провадження (оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження). За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва. Правові висновки вкладені у постанові ВП ВС від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, у постанові КЦС ВС від 28 лютого 2024 року у справі № 2-85/11, від 21 жовтня 2021 року у справі № 15/60.
Також Верховний Суд зазначив про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, оскільки з`ясування питання наявності відкритого виконавчого провадження передує з`ясуванню питання щодо вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження та наявності підстав для її заміни.
Таким чином, відсутність відкритого виконавчого провадження є самостійною підставою для відмови у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні (постанова КАС ВС від 24 квітня 2024 року у справі 480/162/21). Подібний правовий висновок викладено у постановах КАС ВС від 30 жовтня 2023 року у справі № 480/907/21, від 17 жовтня 2023 року у справі № 480/2142/21.
Як встановлено судом першої інстанції, виконавчі провадження №№ 52478083, 52478194 у справі № 756/17180/14-ц Оболонським районним відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України завершені (закінчені).
З огляду на викладене, підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні у справі № 756/17180/14-ц відсутні (т. 3 а.с. 37-42).
16 грудня 2025 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора ТОВ «ДЕБТ ФОРС» Костюченко М.І., в якому остання просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, та заперечення на стягнення витрат на правничу допомогу (т. 3 а.с. 81-94, 95-99).

З огляду на положення частини першої ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Малярчук Т.В. підтримала скаргу і просила її задовольнити. Представник ТОВ «ДЕБТ ФОРС» - адвокат Воронков О.М. заперечував проти задоволення скарги і просив її відхилити. 
Інші особи до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Так, апелянт ОСОБА_1 , ПАТ «Родовід Банк», ТОВ «Вердікт Капітал», ТОВ «Кампсіс Лігал», ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про розгляд справи апеляційним судом 05 березня 2026 року були сповіщені 16 січня 2026 року повідомленнями до Електронного кабінету в ЄСІТС, кожного окремо, із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень про що у справі є докази. (т. 3 а.с. 74-80, 106-112).
Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).
Зважаючи на вимоги п. 2 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 15 липня 2015 року рішенням Оболонського районного суду міста Київ позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму заборгованості за кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2 від 14 вересня 2007 року у розмірі 51 683, 83 грн та судовий збір в розмірі 3 654, 00 грн (т. 1 а.с. 69-71).
04 серпня 2015 року Оболонський районний суд міста Києва видав ПАТ «Родовід Банк» виконавчий лист для примусового виконання рішення суду від 15 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості у розмірі 51 683, 83 грн та судового збору у розмірі 3 654, 00 грн (т. 1 а.с. 239).
20 січня 2016 року рішенням Апеляційного суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість у розмірі 27 236, 88 грн. У задоволенні іншої частини заявлених вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 408, 46 грн (т. 1 а.с. 226, 230-232).
06 квітня 2016 року представник ПАТ «Родовід Банк» подав заяву про видачу виконавчого листа у справі відповідно до рішення Апеляційного суду міста Києва, повернувши виконавчий лист, що був виданий у справі для виконання рішення суду від 15 липня 2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми заборгованості у розмірі 51 683, 83 грн та судового збору у розмірі 3 654, 00 грн (т. 1 а.с. 238).
15 квітня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» отримав засобами поштового зв`язку два виконавчих листи, згідно із заявою представника від 06 квітня 2016 року (на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у розмірі 27 236, 88 грн і судового збору у розмірі 408, 46 грн) (т. 1 а.с. 242).
28 лютого 2017 року постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління державної виконавчої служби м. Київ Негоди О.О. повернено виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні № 52478083, відкритому за виконавчим листом № 756/17180/14-ц від 11 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 27 236, 88 грн (т. 2 а.с. 95-96).
У березні 2017 року ПАТ «Родовід Банк» подано скаргу на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Негоди О.О. по виконавчому провадженні № 52478083 при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 28 лютого 2017 року (т. 2 а.с. 86-90).
08 червня 2017 року Апеляційним судом м. Києва у справі № 756/17180/14-ц апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2015 року - скасовано, ухвалено нове, яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ «РОДОВІД БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т. 2 а.с. 69-74).
24 травня 2019 року між ПАТ «РОДОВІД БАНК» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір № 15 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «РОДОВІД БАНК» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2 (т. 2 а.с 218-220).
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Родовід Банк» задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за порушення строків повернення кредитів, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом скасовано і ухвалено в цих частинах нове рішення про їх часткове задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» пеню за порушення строків повернення кредитів за період з 02 грудня 2013 року до 14 вересня 2014 року в розмірі 1 166, 03 грн, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом в межах позовної давності в розмірі 1 282, 65 грн та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 02 грудня 2011 року до 21 жовтня 2014 року в розмірі 31, 42 грн. В решті рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року залишено без змін (т. 2 а.с. 161-167).
09 грудня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва скаргу від 31 березня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Негоди О.О. задоволено. Визнано незаконними дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Негоди О.О. щодо винесення постанови від 28 лютого 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 52478083) (т. 2 а.с. 194-196).
10 березня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» було укладено Договір № 10-03/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС», а ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» набуло право вимоги по заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2 (т. 2 а.с. 222 зворот-225).
15 травня 2023 року між ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» та ТОВ «ДЕБТ ФОРС» було укладено Договір № 15-05/23 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КАМПСІС ФІНАНС» відступило ТОВ «ДЕБТ ФОРС», а ТОВ «ДЕБТ ФОРС» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за Кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2 (т. 2 а.с. 226-228).
19 серпня 2025 року представник заявника ТОВ «ДЕБТ ФОРС» - директор Костюченко М.І. звернулася до Оболонського районного суду міста Києва із заявою про заміну вибулого стягувача ПАТ «РОДОВІД БАНК» на правонаступника ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому листі № 756/17180/14-ц за позовом ПАТ «РОДОВІД БАНК» до боржника ОСОБА_1 та видати дублікат виконавчого листа № 756/17180/14-ц за позовом ТОВ «ДЕБТ ФОРС» щодо боржника ОСОБА_1 , яка оскаржуваною ухвалою суду від 06 жовтня 2025 року задоволена (т. 2 а.с. 208-213, т. 3 а.с. 17-21).
Отже доводи заявника з якими погодився суд першої інстанції про ухвалення Апеляційним судом м. Києва рішення 08.06.2017 року про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором суперечить обставинам справи за якими вказаним судовим рішенням апеляційного суду скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове яким відмовлено в задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
За змістом частини першої статті 512 ЦК України відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); в) факторингу (глава 73 ЦК України).
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 2-230/11 (провадження № 61-46230св18),та постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 6-1355/10 (провадження № 61-12076св18), постанові Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 148/809/14-ц (провадження № 61-14577св21).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13.
У зв`язку із заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи і заміна її новим кредитором у справі, що проводиться відповідно до статті 55 ЦПК України, згідно з якою, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Розглядаючи заяву про заміну сторони у виконавчому провадженні, суд має встановити достатність поданих заявником матеріалів для здійснення відповідної заміни; при цьому суд оцінює також достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності, проте на цій стадії не передбачено право суду надавати оцінку оспорюваним правочинам. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 0910/2-103/2011.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК України).
Натомість, як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі ст. 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої ст. 442 ЦПК України. 
Відповідно до змісту частини п`ятої ст. 442 ЦПК України, частини шостої ст. 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої ст. 26, частини п`ятої ст. 37 Закону «Про виконавче провадження» поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.
Вчинення процесуальних дій безпосередньо у межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.
Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої ст. 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим ст. 55 ЦПК України, - в силу частини другої цієї статті.
При цьому слід враховувати, що відповідно до частини першої ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою ст. 2 ЦПК України, у межах стадій судового процесу.
Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.
Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.
Якщо ж виконавче провадження не було розпочате, або не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.
До такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21).
У постанові від 18 січня 2022 року у справі № 34/425, провадження № 12-69гс21, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 727/9430/13-ц, провадження № 61-10801св21, щодо порядку здійснення заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, згідно з яким за відсутності відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є можливою.
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зазначала, що заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10, провадження № 14-197цс21, уточнила висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13, щодо можливості заміни сторони виконавчого провадження, якщо таке закінчено. 
Зокрема, у пунктах 80, 81, 84, 86, 90, 92, 94 та 97 указаної постанови Велика Палата Верховного Суду вказала, що на стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку норми статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з нормами статті 55 ЦПК України.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено (постанова Великої Палати Верховного Суду від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24).
Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє в задоволенні цієї заяви.
Згідно з частиною третьою ст. 12, частиною першою ст. 81 ЦК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Колегією апеляційного суду встановлено, що оскаржуваною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року задоволено заяву ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони та видачу дублікату виконавчого листа, а саме замінено вибулого стягувача: ПАТ «Родовід Банк» на правонаступника: ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у виконавчому листі № 756/17180/14-ц за позовом ПАТ «Родовід Банк» до боржника - ОСОБА_1 і видано ТОВ «ДЕБТ ФОРС» дублікати виконавчих листів у справі № 756/17180/14-ц за позовом ТОВ «ДЕБТ ФОРС» щодо боржника ОСОБА_1 (т. 3 а.с. 17-21).
У своїй заяві та апеляційній скарзі представник ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони та видачу дублікату виконавчого листа вказувала, що 10 квітня 2019 року Оболонським районним відділом державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві у виконавчих провадженнях №№ 52478083, 52478194 винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень, однак копії постанов разом з виконавчим документом стягувачем не отримано. Також відповідно до Інформації про виконавче провадження стосовно боржника, яким є ОСОБА_1 , відомо, що на примусовому виконанні в ДВС відсутні відкриті виконавчі провадження з приводу виконавчих листів у справі № 756/17180/14-ц, при цьому виконавчі листи у ТОВ «ДЕБТ ФОРС» відсутні та строки для примусового їх виконання не пропущені.
Також представник заявника стверджувала у заяві, що виконавчий лист по боржнику ОСОБА_1 востаннє повернуто 10 квітня 2019 року і строк його пред`явлення до виконання закінчується 10 квітня 2022 року.
Матеріали справи не містять копій постанов від 10 квітня 2019 року про закінчення виконавчих проваджень №№ 52478083, 52478194, на які посилається представник заявника ТОВ «ДЕБТ ФОРС» (т. 2 а.с. 209 зворот), так само, як і належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів існування таких процесуальних рішень з примусового виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у розмірі 27 236, 88 грн і судового збору у розмірі 408, 46 грн.
Згідно з відомостями Автоматизованої системи виконавчих проваджень (https://asvpweb.minjust.gov.ua/#/search-debtors), що перебувають у відкритому доступі, виконавчі провадження №№ 52478083, 52478194 завершені.
Апеляційний суд зауважує, що відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21), висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 07 травня 2025 року у справі № 755/19644/17 (провадження № 61-2630св25), як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що 15 квітня 2016 року ПАТ «Родовід Банк» отримав засобами поштового зв`язку два виконавчих листи, згідно із заявою представника від 06 квітня 2016 року (на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості у розмірі 27 236, 88 грн і судового збору у розмірі 408, 46 грн). Пізніше, 28 лютого 2017 року постановою державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління державної виконавчої служби м. Київ Негоди О.О. повернено виконавчий документ стягувачу у виконавчому провадженні № 52478083, відкритому за виконавчим листом № 756/17180/14-ц від 11 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 27 236, 88 грн (т. 1 а.с. 242, т. 2 а.с. 95-96).
Окрім цього, 09 грудня 2020 року ухвалою Оболонського районного суду міста Києва скаргу від 31 березня 2017 року ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Негоди О.О. задоволено. Визнано незаконними дії державного виконавця Оболонського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Негоди О.О. щодо винесення постанови від 28 лютого 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу (ВП № 52478083, відкритому за виконавчим листом № 756/17180/14-ц від 11 квітня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 27 236, 88 грн) (т. 2 а.с. 95-96, 194-196).
Втім станом на час постановлення Оболонським районним судом міста Києва ухвали від 09 грудня 2020 року за результатом розгляду скарги ПАТ «Родовід Банк» на дії державного виконавця, судове рішення - рішення Апеляційного суду міста Києва від 20 січня 2016 року, на підставі котрого були видані виконавчі листи від 11 квітня 2016 року у справі № 756/17180/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 27 236, 88 грн, вже було скасовано Вищим Спеціалізованим Судом України ухвалою від 15 березня 2017 року та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який закінчився постановленням рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року про відмову у задоволенні позову банку.
При цьому представник апелянта у справі ТОВ «ДЕБТ ФОРС» помилково вказала в апеляційній скарзі, що 08 червня 2017 року Апеляційний суд м. Києва ухвалив рішення у справі № 756/17180/14-ц про стягнення з боржника, яким є ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК»заборгованості за кредитним договором № 39.1/АЄ-074.07.2 (т. 3 а.с. 37 зворот).
Остаточним судовим рішенням у справі № 756/17180/14-ц - постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за порушення строків повернення кредитів, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом скасовано і ухвалено в цих частинах нове рішення про їх часткове задоволення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» пеню за порушення строків повернення кредитів за період з 02 грудня 2013 року до 14 вересня 2014 року в розмірі 1 166, 03 грн, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом в межах позовної давності в розмірі 1 282, 65 грн та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 02 грудня 2011 року до 21 жовтня 2014 року в розмірі 31, 42 грн. В решті рішення Апеляційного суду міста Києва від 08 червня 2017 року залишено без змін (т. 2 а.с. 161-167).
Матеріали справи № 756/17180/14-ц не містять доказів подання позивачем або його правонаступником заяв про видачу Оболонським районним судом міста Києва виконавчих листів, для примусового виконання постанови Верховного Суду від 06 листопада 2019 року про стягнення пені за порушення строків повернення кредитів за період з 02 грудня 2013 року до 14 вересня 2014 року у розмірі 1 166, 03 грн, 3 % річних від суми простроченої основної заборгованості за кредитом у межах позовної давності в розмірі 1 282, 65 грн та 3 % річних від суми прострочених процентів за кредитом за період з 02 грудня 2011 року до 21 жовтня 2014 року у розмірі 31, 42 грн. (т. 2 а.с. 161-167).
Також у матеріалах справи відсутні докази того, що такий виконавчий лист видавався Оболонським районним судом міста Києва і того, що відкрито виконавче провадження для примусового виконання судового рішення у справі № 756/17180/14-ц, у межах якого можливо здійснити заміну сторони стягувача.
Вказані обставини суд апеляційної інстанції поставив на обговорення під час розгляду вказаної справи, звернувши увагу, що в суді першої інстанції заявник заявляв клопотання про витребування відповідних доказів і матеріалів виконавчого провадження, проте в суді апеляційної інстанції клопотань про витребування таких доказів і матеріалів представники сторін по справі не заявляли, при цьому представник ТОВ «ДЕБТ ФОРС» не заперечував того, що після постановлення Верховним Судом остаточного судового рішення - постанови від 06 листопада 2019 року у справі № 756/17180/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на загальну суму - 2 480 грн. 10 коп., кредитор та (або) правонаступники кредитора не зверталися до суду за видачею виконавчого листа на вказану суму, про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 3 а.с. 115).
Таким чином за цих обставин були відсутні законні підстави для задоволення заяви ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну стягувача на його правонаступника та видачу дубліката виконавчого листа.
З огляду на вищевказане апеляційна скарга підлягає задоволенню у цій частині, а оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.
Передбачених процесуальним законом підстав для висновку про зловживання заявником ТОВ «ДЕБТ ФОРС» процесуальними правами і накладення на останнього штрафу апеляційним судом не встановлено, отже, колегія суддів відхилила відповідні доводи представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Малярчук Т.В. 
Відповідно до частини першої ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому відхиляються судом як необґрунтовані.
При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо витрат на професійну правничу (правову) допомогу.

Згідно з пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (частини перша та друга статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Стаття 141 ЦПК України регулює відносини щодо розподілу судових витрат, визначених у статті 133 ЦПК України, та оперує такими поняттями: сторони (відповідач, позивач) та треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, пункт 6 частини першої статті 264 ЦПК України вказує на обов`язок суду вчинити розподіл судових витрат під час ухвалення рішення.
Метою впровадження принципу відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат (стаття 134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України); 3) розподіл судових витрат між сторонами (стаття 141 ЦПК України).
До процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) у пункті 57, належить звернення судових рішень до виконання, виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, мирова угода в процесі виконання, відстрочення і розстрочення виконання, зміна чи встановлення способу і порядку виконання, зупинення виконання судового рішення, тимчасове влаштування дитини до дитячого або лікувального закладу, оголошення розшуку боржника або дитини, привід боржника, вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи, звернення стягнення на грошові кошти, що належать іншим особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, заміна сторони виконавчого провадження, визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, поворот виконання рішення, постанови (розділ VІ ЦПК України та розділ V ГПК України).
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 листопада 2024 року у справі № 186/871/14-ц (провадження № 14-97цс24) наголошує, що розділ VI ЦПК України (розділ V ГПК України) врегульовує розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) [розгляд процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень у господарських справах]. Розгляд таких процесуальних питань не є окремим видом судового провадження, а є виконанням судових рішень як заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав (пункт 58).
Тлумачення вказаних норм процесуального права свідчить про те, що під час розгляду заяв для вирішення процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень (зокрема, заяв про видачу дубліката виконавчого листа), положення статей 133, 141 ЦПК України не застосовуються, оскільки сторін на такому етапі цивільного судочинства немає.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 755/3829/18 (провадження № 61-10271св23), на яку посилається представник заявника ТОВ «ДЕБТ ФОРС» у письмових запереченнях про стягнення витрат на правничу допомогу.
Аналогічну правова позиція вказана у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 1001/1095/2012 (провадження № 61-12169св24).
У справі, яка переглядається апеляційним судом, адвокат Малярчук Т.В. - представник апелянта ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просила стягнути з ТОВ «ДЕБТ Форс» гонорар (винагороду) за надання професійної правничої допомоги у справі № 756/17180/14-ц при розгляді судом апеляційної інстанції за заявою ТОВ «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони виконавчого провадження у виконавчому листі № 756/17180/14-ц у справі за позовом ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ПАТ «Родовід Банк», ОСОБА_1 , ТОВ «Вердикт Капітал», ТОВ «Кампсіс лігал» у розмірі 15 000, 00 грн, поданої на стадії виконання остаточного судового рішення справі № 756/17180/14-ц, надаючи копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13 вересня 2025 року та додатку до нього від 06 жовтня 2025 року (т. 3 а.с. 41 зворот, 45-47).
Отже, застосування статей 133, 141 ЦПК України і, відповідно, можливості розподілу витрат на професійну правничу допомогу на стадії виконання судових рішень, у цьому випадку, - під час перегляду ухвали суду першої інстанції за результатом розгляду справи за заявою про заміну сторони (стягувача) виконавчого провадження і видачу дубліката виконавчого документа - не передбачено і у цій частині вимог апеляційної скарги колегія суддів відмовляє.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2025 року - скасувати та постановити нову.
Відмовити у задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» про заміну сторони, видачу дублікату виконавчого листа, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», Товариство з обмеженою відповідальністю «Кампсіс лігал» за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовити у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДЕБТ ФОРС» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу (правову) допомогу.
Постанова набирає законної сили негайно з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 06 березня 2026 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Є.П. Євграфова

В.В. Саліхов