П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/3353/25
Провадження № 22-ц/4815/759/26

Головуючий у Рівненському районному суді 
Рівненської області: суддя Кушнір Н.В.
Рішення суду першої інстанції 
(повний текст) ухвалено:
30 вересня 2025 року у м. Рівне Рівненської області
без фіксування судового засідання
звукозаписувальними технічними засобами

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С. 
секретар судового засідання: Маринич В.В.
за участі: представника Органу опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області – Мамчур Катерини Іванівни, 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року у цивільній справі за позовом Органу опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, 
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року в суд звернувся Орган опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області (далі – Орган опіки та піклування) з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав щодо дитини – дочки ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Мотивуючи вимоги, позивачем вказувалося, що з 19 грудня 2024 року ОСОБА_2 взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини – ОСОБА_3 померла.
Запис про батька дитини у свідоцтві про її народження зроблено зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Разом з тим 07 лютого 2025 року відповідачем був визнаний факт батьківства щодо дочки ОСОБА_2 , з огляду на що до Державного реєстру актів цивільного стану громадян внесено відповідні зміни та виправлення до актового запису щодо батька дитини.
Проте ОСОБА_1 при спілкуванні підтвердив Службі у справах дітей Мізоцької селищної ради, що ніколи не бачився із дочкою, не знайомий з нею особисто, не проживав разом з нею, не цікавився і не дбав про її здоров`я, розвиток та інтереси, не забезпечував її фінансово.
У відповідь на звернення Служби у справах дітей Мізоцької селищної ради від 19 березня 2025 року відповідач 20 березня 2025 року подав заяву, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав щодо ОСОБА_2 , а 24 березня 2025 року письмово повідомив, що він не забиратиме дитину з місця тимчасового влаштування, відмовляється дбати про її здоров`я, розвиток, інтереси, забезпечувати фінансово.
На день пред`явлення позову дитина тимчасово влаштована у сім`ю родичів, де також під опікою перебувають рідні брати і сестра ОСОБА_2 . Діти мають статус сиріт.
Тому вважав, що ОСОБА_1 умисно самоусунувся від виконання батьківських обов`язків.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року Органу опіки та піклування відмовлено у задоволенні позову до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
У поданій апеляційній скарзі Орган опіки та піклування, вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що фактично полягало у невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права, просить його скасувати і задовольнити позов повністю.
Обґрунтовуючи її, зазначалося про неврахування судом того, що 24 березня 2025 року ОСОБА_1 особисто подав заяву на адресу Служби у справах дітей Мізоцької селищної ради про те, що він не забиратиме дитину з місця тимчасового влаштування, відмовляється дбати про неї та її утримувати. Ця обставина є беззаперечним доказом про те, що батько не виконував, не виконує і не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки.
Звертає увагу, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені і враховані інтереси самої дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а лише згодом - права батьків.
На думку заявника, суд першої інстанції передчасно не погодився з висновком Органу опіки та піклування, яким визнано доцільним позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини.
При цьому ОСОБА_1 проживає окремо від дочки, ніколи з нею не мешкав, не виконує своїх батьківських обов`язків з її виховання та утримання з часу народження дитини, не спілкувався з дочкою, тобто батько самоусунувся від виховання ОСОБА_2 , не піклувався про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. 
Вважає відсутніми докази про те, що свідому і винну поведінку батька, який чітко і однозначно усвідомлює протиправний характер своєї поведінки щодо виконання батьківських обов`язків, можливо змінити будь-яким чином у кращий бік, враховуючи, що мати дитини померла.
Отже, існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав.
З огляду на наведене судом не застосовано норми ч. 3 ст. 51 Конституції України, ч.ч. 1, 2 ст. 3, ст.ст. 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст. 18 Закону України "Про охорону дитинства", ст.ст. 7, 19, 155, 164, 166 СК України, рішення Європейського суду з прав людини у справах "Хант проти України", "Мамчур проти України", а також висновки Верховного Суду, що зроблені у постанові від 29 вересня 2021 року у справі №459/3411/18.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ця обставина стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 20 березня 2025 року №00050168167, актовий запис №168 (відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України).
19 грудня 2024 року дитину - ОСОБА_2 взято на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування, у зв`язку із залишенням матір`ю її без нагляду протягом кількох діб, що підтверджується наказом №21 Служби у справах дітей Мізоцької селищної ради від того ж дня. 
21 лютого 2025 року на підставі заяви про визнання батьківства №9/34.11-05-01-08 від 07 лютого 2025 року Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції внесено зміни до актового запису №168. Відповідно до них у відомостях про батька прізвище з " ОСОБА_5 " змінене на " ОСОБА_6 ", а по батькові з " ОСОБА_7 " змінено на " ОСОБА_8 ".
Повторно виданим Здолбунівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22 лютого 2025 року свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 11 березня 2025 року Виконавчим комітетом Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області.
Того ж дня, 08 березня 2025 року, Службою у справах дітей Мізоцької селищної ради відповідно до наказу №3/01-15/25 від 08 березня 2025 року тимчасово влаштовано малолітніх дітей, які залишилися без батьківського піклування, - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 в сім`ю родичів - рідного дядька ОСОБА_11 , який мешкає по АДРЕСА_1 .
19 березня 2025 року Службою у справах дітей Мізоцької селищної ради вручено ОСОБА_1 повідомлення №57/01/19/25 про те, що у зв`язку зі смертю матері дитини він є єдиним представником малолітньої і зобов`язаний виконувати батьківські обов`язки згідно з ч.1 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" та ч.2 ст.150, ст.180 СК України.
Між тим, на а.с. 15 міститься заява ОСОБА_1 від 20 березня 2025 року, у якій він не заперечує, щоб його було позбавлено батьківських прав щодо ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що засвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Стрільчуком М.М. за реєстраційним № 3321.
Згодом, 24 березня 2025 року, ОСОБА_1 подав до Служби у справах дітей Мізоцької селищної ради письмову заяву, у якій відмовився забирати свою доньку - ОСОБА_2 , 2020 року народження, із сім`ї ОСОБА_12 , до якого вона тимчасово влаштована.
25 березня 2025 року рішенням Виконавчого комітету Мізоцької селищної ради затверджено висновок Органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо його дочки - ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Вважаючи, що внаслідок своєї бездіяльності щодо виховання, фізичного, духовного і морального розвитку, піклування про здоров`я, матеріального забезпечення та утримання малолітньої дитини відповідач умисно самоусунувся і не має наміру виконувати свої батьківські обов`язки в подальшому, у липні 2025 року в суд звернувся Орган опіки та піклування до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав щодо дочки – ОСОБА_2 .
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із відсутності правових і фактичних підстав для задоволення вимог позивача, оскільки встановлено наявність порушеного права дитини, однак зауважено, що при вирішенні сімейного спору насамперед мають враховуватися інтереси саме дітей. 
Суд не визнав, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 щодо своєї малолітньої дитини необхідне в її якнайкращих інтересах. При цьому позивач не довів, що спілкування відповідача з дитиною в подальшому може призвести до порушень її прав та інтересів. 
Заяву Органу опіки та піклування про заходи реагування до відповідача, виходячи з інтересів дітей, чи доказів про відсутність можливості попередити батька про необхідність змінити ставлення до виховання, суду подано не було, як і доказів про вжиття до ОСОБА_1 відповідних заходів.
Щодо заяви відповідача про відсутність заперечень проти позбавлення його батьківських прав, то судом її відхилено, адже визнання ОСОБА_1 позову суперечить ч.3 ст. 155 СК України і порушує права та інтереси дитини.
Тому Органу опіки та піклування відмовлено у задоволенні позову.
Проте з такими висновками погодитися не можна.
Згідно зі ст.ст. 19, 141, 150, 153, 155, 157, 164, 165, 166, 169 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини.
Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Батьки зобов`язані поважати дитину.
Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. 
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2, 4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття.
Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.
Якщо суд при розгляді справи про позбавлення батьківських прав виявить у діях батьків або одного з них ознаки кримінального правопорушення, він письмово повідомляє про це орган досудового розслідування, який в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України, розпочинає досудове розслідування.
Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.
Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Особа, позбавлена батьківських прав:
1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання;
2) перестає бути законним представником дитини;
3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми;
4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником;
5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування);
6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
Мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З висновку Верховного Суду, що висловлений у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19, вбачається, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків / одного з батьків батьківських прав.
У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 320/5094/19 зазначається, що тлумачення положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. 
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
У постанові Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 243/13191/19-ц зазначається, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер, який повинен містити відомості щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про свідоме нехтування батьком/матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дітей.
Приходячи до переконання про скасування оскаржуваного рішення, колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_1 , будучи батьком малолітньої ОСОБА_2 , уникає виконання своїх батьківських обов`язків перед дитиною. Він особисто повідомив Службу у справах дітей Мізоцької селищної ради про свою відмову дбати про здоров`я дочки, розвиток, інтереси та фінансове забезпечення, а також що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.
При цьому ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини носить умисний характер, про що свідчать наявні у справі докази та визнання ОСОБА_1 тих обставин, що він ніколи не бачив дочку, не знайомий з нею особисто, не проживав разом з нею, не цікавився нею, не дбав про її здоров`я, розвиток, інтереси, не забезпечував її матеріально.
Не заслуговують на увагу твердження суду про відхилення висновку Органу опіки та піклування як необґрунтованого, адже цей висновок є повним, об`єктивним та детальним. Він містить дані про обставини існуючих правовідносин, однозначно винну поведінку батька дитини і його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, причини ухилення від їх виконання, а також відсутність наміру брати участь у вихованні дочки в майбутньому.
Тобто висновок Органу опіки та піклування підлягав до врахування судом як обґрунтований.
Отже, протягом часу з дня народження дитини і до звернення в суд Органу опіки та піклування ОСОБА_1 не піклувався про фізичний і духовний розвиток дочки ОСОБА_2 , її підготовку до самостійного життя; не дбав про забезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; не лише не спілкувався з дитиною, але і взагалі не знайомий з нею особисто; не надавав дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяв засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та не має наміру здійснювати свої батьківські обов`язки і в подальшому.
Ці факти колегією суддів визнаються підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки ОСОБА_13 . При цьому вжиття такого крайнього заходу впливу при вирішенні спірних правовідносин вбачається виправданим і застосованим у якнайкращих інтересах саме малолітньої дитини.
Як встановлено, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до ухвалення рішення, яке не може залишатися чинним.
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для прийняття постанови про позбавлення відповідача батьківських прав відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області задовольнити.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2025 року скасувати.
Задовольнити позов Органу опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав.
Позбавити ОСОБА_1 батьківських прав щодо дочки ОСОБА_2 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Орган опіки та піклування Мізоцької селищної ради Рівненського району Рівненської області; місцезнаходження: вулиця Тараса Якимчука, 12, селище Мізоч Рівненського району Рівненської області, 35740 ; код ЄДРПОУ: 04386545.
Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повний текст постанови складено: 21 квітня 2026 року.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків