Номер провадження: 22-ц/813/4424/26 
Справа № 507/1163/24
Головуючий у першій інстанції Дармакука Т. П.
Доповідач Кострицький В. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Кострицького В.В.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П., 
за участю секретаря Булацевської Я.В.
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
представник позивача – ОСОБА_2 
відповідачі – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерство оборони України, Військова частини НОМЕР_1 
представник Міністерства оборони України – Тищенко Марина Сергіївна
представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року, ухвалене у складі судді Дармакуки Т.П., у приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні,-
установив:
Короткий зміст позовних вимог.
Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні чоловіка. 
В обґрунтування вимог позивач вказує, що вона та ОСОБА_6 з липня 2020 року проживали як чоловік та дружина, шлюб між ними не був зареєстрований.
Відповідно до сповіщення сім`ї № 223 від 29 грудня 2022 року ОСОБА_6 , старший стрілець механізованого відділення військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населеного пункту Костянтинівка Бахмутського району Донецької області, під час виконання бойового завдання по виявленню та знищенню сил противника – загинув.
У зв`язку із тим, що вона не була працевлаштована, вона перебувала на повному утриманні свого цивільного чоловіка ОСОБА_6 ..
Вони мали намір зареєструвати шлюбу на різдвяні свята 2023 року.
За час спільного проживання однією сім`єю, як чоловік та дружина, вони разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет, займалися благоустроєм будинку: робили ремонт, купували меблі та інші предмети, піклувалися один про одного, мали взаємні права та обов`язки щодо один одного як подружжя. ОСОБА_6 спілкувався із її родичами, а вона відвідувала його родичів, гостювали. Разом купили житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в якому разом проживали та який разом утримували. ОСОБА_6 перебував на службі ЗСУ, перераховував її кошти як чоловік дружині.
Встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без укладання шлюбу заявнику необхідно для отримання одноразової грошової допомоги.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Любашівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні - задоволено.
Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначає, що зібрані у справі докази у сукупності повною мірою доводять факт того, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_6 , як жінка та чоловік, в період з 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту загибелі останнього, оскільки вони постійно мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, які притаманні сім`ї, що засвідчує реальність їх сімейних відносин.
Також суд дійшов переконливого висновку, що зібрані по справі докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні ОСОБА_6 до моменту його загибелі, як військовослужбовця, оскільки ОСОБА_1 не працювала та грошові кошти, які систематично надав ОСОБА_6 були для неї постійним та основним джерелом доходів.
Доводи апеляційної скарги.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12.11.2024 скасувати та ухвалите нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду є незаконним і необґрунтованим, яке підлягає скасуванню, тому що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки викладені у рішенні суду не відповідають обставинам справи та порушено норми процесуального права.
Вказує, що позивач зазначає в позові відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , Міністерство оборони України та військову частину НОМЕР_1 , однак будь якого доказу та посилання в позові на те, чому саме зазначені особи та з яких підстав їх визнано відповідачами у справі, позивач не зазначає. 
Крім того, відсутні і будь - які докази того, що позивачка зверталась до будь - кого з відповідачів, та отримала лист від останніх, які стали підставою для визначення нас відповідачами у даній справі.
Відповідно до п.4 ч.3 ст. 175 ЦПК України якщо позов подано до кількох відповідачів - позовна заява повинна містити зміст позовних вимог щодо кожного з них, проте позовна заява ОСОБА_1 дані вимоги щодо змісту позовної заяви не виконала, що лишилось поза увагою суду першої інстанції.
Встановлено, що ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом до Міністерства оборони України, військової частики НОМЕР_1 , ОСОБА_4 та до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні, де вказала, що встановлення факту необхідно для визнання та оформлення в передбаченому законом порядку виплат після загибелі ОСОБА_6 .
До участі у справі співвідповідачів не залучено. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.
Також звертає увагу суду на те, що в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_4 , яка надіслана ним нібито електронною поштою.
Проте, остання викликає сумнів щодо належності її ОСОБА_4 , оскільки заява не підписана ЕЦП особи, яка її написала, до неї навіть не додано ні паспорта, ні іншого документу, які можуть посвідчити особу. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 повідомила, що ОСОБА_4 знаходиться за кордоном, однак суд взяв до уваги дану заяву, і жодних повідомлень даному відповідачу про розгляд справи не надсилав.
Щодо явки сторін.
Сторони належним чином повідомлені завчасно про місце, час та дату судового засідання, проте до судового засідання у режимі відеоконференції прийняла участь лише ОСОБА_8 , інші учасники до судового засідання не з`явились, представник позивача просила розглядати без їх участі.
16 лютого 2026 року від представника скаржника - адвоката Дулдієр О.А. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, в обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що не може з`явитись до судового засідання, оскільки зайнятий в іншому судовому засіданні у Кривоозерському районному суді.
Однак, розглянувши вищезазначене клопотання, колегія суддів приходить до висновку про недоцільність відкладення розгляду справи та вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити, з огляду на наступне.
Згідно із ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
В рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Так, з матеріалів справи вбачається, що апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року тривалий час знаходиться в провадженні Одеського апеляційного суду, а саме з 18 грудня 2024 року, тому сторона скаржника мала достатньо часу, в разі необхідності та достатньої зацікавленості в розгляді справи, надати суду додаткові докази чи клопотання, мала можливість реалізувати свої процесуальні права з доведення своєї правової позиції по справі.
ОСОБА_3 , як ініціатор перегляду даної справи в апеляційному порядку зобов`язана цікавитись відомим йому провадженням, не ухилятись від отримання інформації про рух справи та не допускати свідомих маніпуляцій для затягування судового процесу.
Колегія суддів, враховує, що адвокат Дулдієр О.А. у своїй заяві не надає будь яких доказів на підтвердження зайнятості в іншому судовому засіданні, крім того адвокатом не наведено причин неможливості взяти участь у вказаному судовому засіданні, зокрема у режимі відеоконференції.
Крім того, представником відповідача не надано будь якої інформації неможливості прибуття самої ОСОБА_3 ..
Необхідними передумовами ефективного судочинства є добросовісне використання учасниками справи процесуальних прав (недопущення зловживання цими правами), добросовісне виконання встановлених законом обов`язків, дотримання всіма суб`єктами судового провадження етичних норм. Здійснюючи свою діяльність на професійній основі судді та адвокати зобов`язані демонструвати і пропагувати високі стандарти процесуальної поведінки.
Вказане відповідає Правилам організації ефективного цивільного судочинства, що розроблені на підставі ст. ст. 1, 3, 55, 131-1, 131-2 Конституції України, ст. 6 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суддями пілотних судів Одеської області, адвокатами Ради адвокатів Одеської області та прокурорами прокуратури Одеської області в рамках міжнародного проекту «Суд, громадяни, суспільство, держава: співпраця заради змін».
Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.
Також, прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, та те, що сама по собі неможливість брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання, колегія суддів керуючись вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважає можливим розглянути справу за відсутності сторони скаржника, яка належним чином повідомлена про дату судового засідання.
Позиція апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, оцінивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить наступного.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Колегією суддів встановлено та матеріалами справи підтверджено, що відповідно до сповіщення сім`ї № 223 від 29 грудня 2022 року ОСОБА_6 , старший стрілець механізованого відділення військової частини НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населеного пункту Костянтинівка Бахмутського району Донецької області, під час виконання бойового завдання по виявленню та знищенню сил противника.
Згідно свідоцтва про смерть, виданого Любашівським відділом ДРАЦС у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 8 від 04 січня 2023 року, ОСОБА_6 , помер у віці 50 років в м.Костянтинівка Бахмутського району Донецької області (а.с.10).
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не перебували в шлюбних стосунках, попередні шлюби розірвані, що підтверджується рішеннями Любашівського районного суду від 02 листопада 2018 року та від 16 червня 2020 року (а.с.8, 16).
Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбали по 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 є АДРЕСА_1 .
Позивач звернулася із позовом про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні, з метою отримання одноразової грошової допомоги.
На підставі п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Так відповідно до п.4 ст.16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» вказано, що у випадках, зазначених у пп. 1-3 п. 2 ст. 16 цього Закону, зокрема, в разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема, жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Згідно із ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України (далі -СК) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Згідно із абз. 5 п. 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Судом встановлено, що з 2020 року по 28.12.2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, мали спільний побут, спільний бюджет, між ними існували взаємні права та обов`язки членів сім`ї.
Проживаючи однією сім`єю, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 планували зареєструвати шлюб, 11 січня 2024 року.
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не перебували в шлюбних стосунках, попередні шлюби розірвані, що підтверджується рішеннями Любашівського районного суду від 02 листопада 2018 року та від 16 червня 2020 року (а.с.8, 16).
Як вбачається із договору купівлі-продажу житлового будинку від 14 листопада 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_6 придбали по 1/2 житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та обоє зареєстрували місце свого проживання за цією ж адресою (а.с.19-20).
Судом встановлено, що на підставі сповіщення № 223 від 29.12.2022 року саме позивачку, ОСОБА_1 , як дружину загиблого, було повідомлено про те, що її чоловік, ОСОБА_6 , старший стрілець механізованого відділення військової частини НОМЕР_1 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 поблизу населеного пункту Костянтинівка Бахмутського району Донецької області, що є підставою для подання документів для призначення пенсії (допомоги) та надання пільг за законом (а.с.163).
У витязі із наказу командира НОМЕР_2 окремої механізованої бригади від 07 лютого 2023 року № 31-РС, цивільною дружиною ОСОБА_6 вказано: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.168).
Також у витязі із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 07 лютого 2023 року цивільною дружиною ОСОБА_6 вказано: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.169)
Заявник займалася похованням ОСОБА_6 , про що підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 .
Відповідно до виписки по надходженням картці «Приватбанк», відкритої на ОСОБА_1 вбачається, що із 2020 року на картковий рахунок останньої ОСОБА_6 регулярно по декілька раз на місяць здійснював перекази з карти Приват банк через додаток Приват24 грошові кошти, різними сумами, максимальна сума становить 100 030 грн., останній переказ ним вчинено 18 грудня 2022 року в розмірі 62 050 грн. Зокрема ОСОБА_6 перерахував на картку ОСОБА_1 16.09.2020 року - 5500 грн., 6.10.2020 року – 5000 грн., 08.12.2020 р.- 9500 грн., 10.12.2020 р. -10100 грн., регулярні перекази здійснені ним протягом усього 2021 та 2022 років, зокрема: 29.07.202 р. - 63025 грн., 26.07.2022 р.- 29026 грн., 19.09.22 р.- 80 050 грн., 30.10.2022 р. -80 050 грн., 16.11.2022 р. – 30 050 грн., 21.11.2022 р. – 62 050 грн., 15.122022 р. - 30 050 грн. Відповідно до вказано виписки за період із 2020 р. до 18 грудня 2022 року на ОСОБА_6 перерахував на картку ОСОБА_1 більше 700 000 грн. (а.с.122-125).
Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона рідна сестра ОСОБА_6 , ОСОБА_1 вона знає із 2018 року, вона жила на квартирі їхньої матері, допомагала по її по господарству, так ОСОБА_15 і ОСОБА_16 познайомилися, а потім почали проживати разом як сім`я, разом купили будинок, в якому робили разом ремонт, купляли разом все необхідне у будинок, разом вибирали шпалери, посуд, меблі. Разом вели спільне господарство, вирощували домашню птицю, разом готували їду. Брат не хотів, щоб ОСОБА_15 працювала, тому вона не ходила на роботу, а поралася по господарству, а він заробляв гроші, якими вони розпоряджалися разом, разом вирішували скільки вкладати на облаштування будинку, давали кошти на утримання їхньої матері, яка хворіла, крім того ОСОБА_15 доглядала їхню матір. У ОСОБА_17 є син ОСОБА_4 , який один виховує свого сина ОСОБА_18 та неодноразово залишав ОСОБА_18 у свого батька та ОСОБА_15 . Також свідок пояснила, що вона із своїм чоловіком неодноразово приходила до брата ОСОБА_17 та ОСОБА_15 в гості, а вони приходили до них. В ОСОБА_17 та ОСОБА_15 склалися дуже добрі сімейні стосунки, вони кохали один одного та мали намір одружитися в січні 2023 року, але ОСОБА_16 загинув.
Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні повідомив, що його дружина ОСОБА_14 та ОСОБА_6 рідні сестра та брат. ОСОБА_19 він знає із 2018 року, вона проживала на квартирі його тещі, де ОСОБА_15 та ОСОБА_16 познайомилися. В 2020 році вони почали жити однією сім`єю, купили будинок на виплату, де разом і проживали, разом купили меблі, робили ремонт в будинку. ОСОБА_16 представив їм ОСОБА_15 як дружину. Вони ходили один до одного в гості, також до ОСОБА_17 та ОСОБА_15 приїжав ОСОБА_17 син ОСОБА_20 із онуком ОСОБА_18 , залишав на тиждень онука, а ОСОБА_16 та ОСОБА_15 доглядали онука. ОСОБА_21 разом домашнє господарство, вирощували качки. ОСОБА_15 не працювала, займалася домашніми справами, а ОСОБА_16 добре заробляв. Коли ОСОБА_16 загинув, ОСОБА_15 займалася його похованням, купляла все необхідне для поховання. Свідок запевнив, що ОСОБА_22 та ОСОБА_23 з 2020 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка.
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_24 знав із 1985 року, його попередній шлюб був невдалим, у 2020 році він зійшовся із ОСОБА_15 , створили сім`ю, разом купили будинок, зробили ремонт, провели опалення . Вони планували одружитися, але у ОСОБА_17 помер батько, потім матір, тож одруження відкладалося. Планували одружитися в січні 2023 року, але ОСОБА_16 загинув. У ОСОБА_17 та ОСОБА_15 склалися дружні стосунки, вони робили все разом, тримали домашнє господарство. ОСОБА_15 не працювала, гроші заробляв ОСОБА_16 , гроші вкладали в облаштування будинку. Вони сім`ями ходили один до одного в гості. У ОСОБА_25 була тітка ОСОБА_26 , до якої ОСОБА_16 із ОСОБА_15 їздили допомагати по господарству та на городі. Коли ОСОБА_16 вперше знайомив із ОСОБА_15 , то сказав, що це його дружина. ОСОБА_16 був поранений на війні, то ОСОБА_15 його доглядала.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що із ОСОБА_27 ОСОБА_28 давні знайомі, ОСОБА_16 разом із ОСОБА_15 купили будинок та на прохання ОСОБА_17 він перевозив їхні речі. Вони часто зустрічалися, гостювали, у ОСОБА_17 та ОСОБА_15 були теплі стосунки, всю домашню роботу вони робили разом, разом робили ремонт у будинку. ОСОБА_16 йому казав, що планує зробити Наталі пропозицію . Коли ОСОБА_16 загинув, то ОСОБА_15 займалася похованням.
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_19 познайомилася в 2018 році, коли вона приїхала в селище Любашівка та проживала на квартирі у ОСОБА_29 , по сусідству. У 2020 році ОСОБА_30 та ОСОБА_19 купили разом житловий будинок, де проживали разом як чоловік та дружина, разом зробили ремонт, вибирали разом шпалери, купили меблі, сантехніку, облаштували подвір`я, тримали домашню птицю, обробляли город. Перед тим, як ОСОБА_16 загинув, вона була в них в гостях, він її казав, що зроблю Наталі таку пропозицію, що вона запам`ятає назавжди, планував встелити підлогу трояндами. Організацією поховання займалася ОСОБА_15 .
Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона двоюрідна сестра ОСОБА_24 , який з 2020 року жив із ОСОБА_31 , вони разом як чоловік та дружина, придбали житловий будинок, в якому зробили разом ремонт, вели спільне господарство. Заробляв гроші для сім`ї ОСОБА_32 , він казав, що не хоче, щоб його жінка працювала, бюджет вели разом. До них приїжав син ОСОБА_20 та неодноразово залишав онука ОСОБА_18 на тиждень, ОСОБА_32 із ОСОБА_15 за ним доглядали. ОСОБА_33 мама, вважала ОСОБА_15 за дочку.
Всі допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_9 ,, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 стверджували, що ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2020 року проживали разом як чоловік та дружина по день смерті ОСОБА_6 , сім`ю забезпечував ОСОБА_6 ..
Також, на підтвердження спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 надано до суду копії спільних фотографій (а.с.23-25).
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, наведені судом доводи, суд дійшов переконання, що зібрані у справі докази у сукупності повною мірою доводять факт того, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_6 , як жінка та чоловік, в період з 2020 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до моменту загибелі останнього, оскільки вони постійно мешкали разом, вели спільне господарство, мали спільні права та обов`язки, які притаманні сім`ї, що засвідчує реальність їх сімейних відносин.
Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.
Згідно роз`яснень Верховного Суду України у листі «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01.01.2012 року вбачається, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо.
Також суд дійшов переконливого висновку, що зібрані по справі докази підтверджують той факт, що ОСОБА_1 перебувала на повному утриманні ОСОБА_6 до моменту його загибелі, як військовослужбовця, оскільки ОСОБА_1 не працювала та грошові кошти, які систематично надав ОСОБА_6 були для неї постійним та основним джерелом доходів.
Зважаючи на викладене, позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою, доведеною, а відтак підлягає задоволенню у повному обсязі.
Судова колегія погоджується з проаналізованими судом першої інстанції в сукупності дослідженими доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що стороною скаржника не доведено тих обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а тому заявлені вимоги задоволенню не підлягають. 
Колегія суддів не бере до уваги та залишає без розгляду, відзив Міністерства оборони України на апеляційну скаргу, оскільки як вбачається з матеріалів справи ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.02.2025 відкрито провадження у вказаній справі та надано сторонам строк у 15 днів з дня отримання цієї ухвали надати відзив на апеляційну скаргу. Вказану ухвалу Міністерства оборони України отримано в системі Електронний суд 26.02.2025. Однак відзив надано лише 13.02.2026, в якому не зазначено причини не подання вказаного відзиву у строк визначений судом.
Довід апеляційної скарги про те, що заява ОСОБА_4 не була підписана ЕЦП, не може бути безумовною підставою для скасування рішення, оскільки суд оцінює докази у їх сукупності відповідно до ст. 89 ЦПК України.
Крім того, навіть без урахування зазначеної заяви, судове рішення ґрунтується на інших доказах, досліджених у судовому засіданні та скаржником не доведено, яким саме чином врахування цієї заяви істотно вплинуло на правильність встановлених судом обставин.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для скасування рішення є лише істотне порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Таких порушень скаржником не доведено.
Скаржник посилається на постанову Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20.09.2021 у справі № 638/3792/20.
Проте правовідносини у зазначеній справі не є тотожними.
У даному випадку предмет спору існував як на момент звернення до суду, так і на момент ухвалення рішення, оскільки без встановлення відповідних юридичних фактів позивач була позбавлена можливості реалізувати своє право на соціальні гарантії.
Таким чином, підстави для закриття провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України були відсутні.
Скаржник стверджує, що позовна заява не містила вимог щодо кожного відповідача.
Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що позовні вимоги були чітко сформульовані - встановити конкретні юридичні факти. Вказані вимоги є єдиними за своєю суттю та однаково стосуються всіх відповідачів як осіб, права та обов`язки яких можуть бути порушені рішенням суду.
Суд першої інстанції, відкривши провадження у справі, перевірив відповідність позовної заяви вимогам ст. 175 ЦПК України. Питання про залишення без руху чи повернення позову не ставилося, що свідчить про відсутність порушень, які перешкоджали б розгляду справи.
Скаржник посилається на те, що у позовній заяві не зазначено, ким саме порушено право позивача, а відтак відсутній предмет спору. Однак такий довод є помилковим.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів.
У даній справі позов був поданий з вимогою встановлення юридичних фактів - проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та перебування на утриманні померлого військовослужбовця.
Як встановлено судом першої інстанції, ці факти мають юридичне значення для реалізації права позивача на отримання передбачених законом соціальних виплат у зв`язку із загибеллю ОСОБА_6 .
Таким чином, предметом спору є встановлення юридичного факту, необхідного для реалізації права, а не спір про оспорення цивільного права конкретним відповідачем.
Правова позиція про те, що судовий захист може полягати і у встановленні юридичних фактів, неодноразово висловлювалася Верховним Судом.
Отже, твердження про відсутність предмета спору є безпідставним.
Наведені в апеляційній скарзі доводи які були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги не впливають на правильність судового рішення, не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.
Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Любашівського районного суду Одеської області від 12 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий суддя       В.В. Кострицький

Судді          М.В. Назарова

Ю.П. Лозко