Справа №760/10213/25
2/760/219/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 квітня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Українця В.В.
при секретарі Гуцало М.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ-Сервіс 02» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» звернулось в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Посилається на те, що актом прийому-передачі об`єкта в управління від 15 серпня 2016 року «УкрБуд Девелопмент» передало в управління ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . 
Між ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» та ОСОБА_2 було укладено договори № 3МС-35 та № 1МС-35 від 01 вересня 2016 року про надання послуг з управління та утримання багатоквартирним будинком та прибудинкової території житлового будинку. 
ОСОБА_2 померла, а її син ОСОБА_1 прийняв спадщину та оформив її 28 квітня 2020 року. У зв`язку з цим, відповідач став власником квартири АДРЕСА_2 . 
Відповідач не уклав договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02». 
Позивач надає послуги з управління та утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 , де відповідач є споживачем наданих житлово-комунальних послуг, від вказаних послуг не відмовляється, претензій з боку відповідача щодо неякісного надання послуг не надходило. 
02 жовтня 2024 року відповідачу була направлена досудова вимога-попередження щодо сплати заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги в добровільному порядку. Ця вимога відповідачем була проігнорована. 
Таким чином, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх обов`язків щодо сплати житлово-комунальний послуг за період з 01 травня 2020 року по 01 березня 2025 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 42842 гривні 29 копійок, що складається з: 
-39652 гривні 88 копійок - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги;
-2418 гривень 15 копійок - інфляційні витрати;
-771 гривні 26 копійок - три проценти річних. 
Просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість у загальному розмірі 42842 гривні 29 копійок. 
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 квітня 2025 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 
З відзиву на позовну заяву відповідача вбачається, що він просить відмовити в задоволенні позову. Зазначено, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження його права власності на квартиру, або що за згодою власника він є іншою особою, яка користується квартирою та отримує житлово-комунальні послуги для власних потреб та з яким або імені якого укладено відповідний договір про надання житлово-комунальних послуг. У спірний період від не користувався послугами позивача. Доказів надсилання йому претензії позивачем не надано. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» є виконавцем або управителем. Зазначає, що позивач ніколи не мав статусу управителя будинку. У будинку створене та діє ОСББ «ЖК Микитська Слобода». У матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких договірних відносин між сторонами. Розрахунки позивача є бездоказовими та нікчемними. Розрахунок позивача не містить інформації про вартісну базу нарахування боргу, а саме, не надані розміри тарифів на житлово-комунальні послуги, які діяли протягом періоду нарахування боргу та підстави їх застосування. Також, заявляє клопотання про застосування строків позовної давності. Позивач звернувся до суду у грудні 2024 року з вимогами, починаючи з 2018 року, тобто з пропуском визначеного законом строку. Не вбачається підстав для застосування до відносин санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, скільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача зобов`язання щодо сплати боргу. Крім того, позивач не мав нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати з початку карантину.  
З відповіді на відзив представника позивача вбачається, що він підтримує викладене у позові та просить його задовольнити у повному обсязі. З моменту підписання акту прийому-передачі будинку позивач розпочав здійснювати господарську діяльність з управління та утримання будинку і прибудинкової території. Відмова від договору або відсутність договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користуються ними. Відсутність договору сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Співвласниками будинку у серпні 2017 року було створено ОСББ «ЖК Микитська Слобода». При проведенні Установчих зборів створення ОСББ «ЖК Микитська Слобода» власниками будинку не було прийнято рішення щодо порядку управління будинком та передачі його у власне управління від позивача до ОСББ «ЖК Микитська Слобода». Станом на лютий 2025 року ОСББ «ЖК Микитська Слобода» не здійснює діяльність щодо власного управління та утримання будинку. На даний час будинок АДРЕСА_1 знаходиться в управлінні позивача. Останній надає послуги власникам квартир та нежитлових приміщень відповідно до укладених договорів із дотриманням вимог законодавства. Усі зміни до тарифів за надані послуги позивачем оприлюднювалися на інформаційних дошках оголошень в кожній секції будинку та через інші засоби комунікації із мешканцями. На момент укладення договорів, вартість послуг була визначена сторонами додатком № 1 до договору № 1МС-5 від 01 вересня 2016 року. У подальшому зміна позивачем вартості послуг здійснювалась наказами про затвердження кошторисів позивача, які були оприлюднені у порядку та строки, визначені наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України. Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні не передбачено законодавчих вимог до довідки про нарахування та сплату послуг за утримання житла та комунальних послуг. 
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що актом прийому-передачі об`єкта в управління від 15 червня 2016 року «УкрБуд Девелопмент» передало в управління ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» об`єкт за адресою: АДРЕСА_1 . 
Між ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» та ОСОБА_2 було укладено договори № 3МС-35 та № 1МС-35 від 01 вересня 2016 року про надання послуг з управління та утримання багатоквартирним будинком та прибудинкової території житлового будинку. 
ОСОБА_2 померла, а її син ОСОБА_1 прийняв спадщину та оформив її 28 квітня 2020 року. У зв`язку з цим, відповідач став власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02 квітня 2025 року. 
З позову вбачається, що відповідач не уклав договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком з ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02». Разом з тим, позивач надає послуги з управління та утримання будинку та прибудинкової території житлового будинку АДРЕСА_1 , де відповідач є споживачем наданих житлово-комунальних послуг, від вказаних послуг не відмовляється, претензій з боку відповідача щодо неякісного надання послуг не надходило. 
З відзиву на позову заяву відповідача вбачається, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» є виконавцем або управителем. Зазначає, що позивач ніколи не мав статусу управителя будинку. У будинку створене та діє ОСББ «ЖК Микитська Слобода». У матеріалах справи відсутні докази наявності будь-яких договірних відносин між сторонами. 
Позивач зазначає, що співвласниками будинку у серпні 2017 року було створено ОСББ «ЖК Микитська Слобода». 
При проведенні Установчих зборів створення ОСББ «ЖК Микитська Слобода» власниками будинку не було прийнято рішення щодо порядку управління будинком та передачі його у власне управління від позивача до ОСББ «ЖК Микитська Слобода». Станом на лютий 2025 року ОСББ «ЖК Микитська Слобода» не здійснює діяльність щодо власного управління та утримання будинку. 
Відповідно до частин 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. 
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. 
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).
Відповідачем суду не надано жодних доказів на підтвердження того, що управителем будинку є ОСББ «ЖК Микитська Слобода» та що саме об`єднання надає співвласникам житлово-комунальні послуги. 
На підтвердження своїх доводів щодо управління будинком АДРЕСА_1 та надання житлово-комунальних послуг позивачем надані суду накази щодо встановлення кошторису на послуги з утримання та управління ЖК «Микитська Слобода» та акти-звіряння розрахунків з контрагентами.
Доказів на спростування доводів сторони позивача відповідачем суду не надано. 
Відповідач у відзиві посилається на те, що розрахунки позивача є бездоказовими та нікчемними. Розрахунок позивача не містить інформації про вартісну базу нарахування боргу, а саме, не надані розміри тарифів на житлово-комунальні послуги, які діяли протягом періоду нарахування боргу та підстави їх застосування.
Сторона позивача у відповіді на відзив посилається на те, що усі зміни до тарифів за надані послуги позивачем оприлюднювалися на інформаційних дошках оголошень в кожній секції будинку та через інші засоби комунікації із мешканцями. На момент укладення договорів, вартість послуг була визначена сторонами додатком № 1 до договору № 1МС-5 від 01 вересня 2016 року. У подальшому зміна позивачем вартості послуг здійснювалась наказами про затвердження кошторисів позивача, які були оприлюднені у порядку та строки, визначені наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.
За таких обставин, доводи відповідача щодо неправомірності вимог ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» стосовно оплати послуг з управління будинком за адресою: АДРЕСА_1 , не знайшли свого підтвердження. 
Відповідач як власник є споживачем послуг з управління будинком та житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 . 
Жодних доказів на спростування вказаних обставин відповідачем суду не надано. 
З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачем у відзиві, що останнім послуги з управління будинком не сплачуються. 
Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території за період з 01 травня 2020 року по 01 березня 2025 року та просить суд стягнути з відповідача: 
-39652 гривні 88 копійок - заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги;
-2418 гривень 15 копійок - інфляційні витрати;
-771 гривні 26 копійок - три проценти річних. 
Відповідач у відзиві вказує на те, що не вбачається підстав для застосування до відносин санкцій, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, скільки позивачем не доведено факту виникнення у відповідача зобов`язання щодо сплати боргу. Крім того, позивач не мав нараховувати три проценти річних та інфляційні втрати з початку карантину.  
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
Вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вбачається, що мораторій на нарахування трьох проентів річних та інфляційних втрат поширюється винятково на кредитні та позикові відносини. Для всіх інших типів господарських договорів (договорів поставки, підряду, надання послуг, оренди, комісії, агентських договорів тощо) застосування ст. 625 ЦК під час воєнного стану залишається в повному обсязі без жодних обмежень.
Таким чином, нарахування позивача інфляційних втрат та трьох процентів річних відповідає вимогам закону. 
Вбачається, що доказів на спростування доводів сторони позивача відповідачем суду не надано. Доводи відповідача ґрунтуються лише на його поясненнях. 
З позову вбачається, що відповідач постійно користується наданими послугами з утримання будинку та прибудинкової території, але не сплачує за них.
Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник та члени його сім`ї зобов`язані своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Згідно зі ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і при будинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 власники квартир зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги.
Відповідно ч. 1 до ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні), управитель, виконавці комунальних послуг. 
Згідно з пунктами 5, 10 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами; у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню в розмірах, установлених законом або договорами про надання житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону. 
Частиною 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Відповідно до статей 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги. 
Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
У ст. 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом безспірно встановлено, що позивачем надаються послуги відповідачу як власнику квартири. Фактично, на час звернення до суду з позовом, відповідач має заборгованість перед позивачем, що підтверджується наданим суду розрахунком.
Позивач звернувся в суд з позовом про стягнення з відповідача заборгованості по оплаті послуг з управління будинком за період з 01 травня 2020 року по 01 березня 2025 року. 
На підтвердження своїх доводів позивач надав суду розрахунок заборгованості.
Доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідачем суду не надано. Зокрема, не надано інший розрахунок, який би спростовував нарахування позивача. Доводи відповідача ґрунтуються лише на поясненнях, викладених у відзиві на позовну заяву. 
Оцінивши наданий позивачем розрахунок боргу, суд вважає, що позивач обґрунтовано нарахував зазначені суми і вважає за можливе покласти їх в основу рішення суду.
З урахуванням наведеного та вимог закону, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача заборгованість за оплату послуг з утримання будинку та прибудинкової території.
Відповідач просить застосувати наслідки спливу позовної давності. Зазначає про те, що позивач звернувся до суду у грудні 2024 року з вимогами, починаючи з 2018 року, тобто з пропуском визначеного законом строку.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пунктом 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України визначено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
У постанові Верховного Суду від 06 грудня 2023 року у справі № 212/10834/21 було зроблено наступний висновок, що з урахуванням пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.
Згідно з частинами 2, 3 ст. 263 ЦК України у разі виникнення обставин для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Відповідно до ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені ст.ст. 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19 Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 був введений карантин (дата набрання чинності 12 березня 2020 року), дія якого неодноразово продовжувалась відповідними постановами КМ України до 30 червня 2023 року.
У постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 зазначено, що у п. 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» з 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин, який продовжений до 03 серпня 2021 року. Тобто строки, визначені статтями 257, 258 ЦК України, були продовжені на час карантину, а тому слідує, що на момент звернення позивача з цим позовом, строк позовної давності не закінчився.
Отже, починаючи з 12 березня 2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19).
Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності, зокрема, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 19, який з-поміж іншого передбачає, що на період дії воєнного і надзвичайного стану продовжуються загальні і спеціальні строки позовної давності встановлені, статтями 257-259 ЦК України.
Так, відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-ІХ від 08 листопада 2023 року) у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
У зв`язку з військовою агресією проти України указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України запроваджено правовий режим воєнного стану з 24 лютого 2022 року, дія якого неодноразово продовжувалась відповідними указами Президента України.
Станом на 15 квітня 2026 року діє правовий режим воєнного стану. 
Таким чином, керуючись пунктами 12, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, оскільки карантин почався на території України 12 березня 2020 року, а воєнний стан - 24 лютого 2022 року, можна зробити висновок про те, що загальна позовна давність була продовжена 12 березня 2020 року на період дії карантину, та призупинила свій перебіг з 24 лютого 2022 року на період дії воєнного стану.
З матеріалів справи вбачається, що з позовом ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» звернулось до суду у квітні 2025 року, разом з тим, у спірний період на всій території України було запроваджено карантин, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину, а також враховуючи введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2022 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду справи, а перебіг позовної давності, визначений ЦК України, зупиняється на строк дії такого стану, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду із позовом у межах продовженого законом строку позовної давності.
З огляду на наведене, позов ТОВ «Форвард Київ-Сервіс 02» підлягає задоволенню.
З урахуванням задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3028 гривень.
Керуючись статтями 256-258, 263, 264, 322, 526, 610, 625, п. 12, 18, 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статтями 66, 67, 156, 162, 179 ЖК України, статтями 6, 7, 9, 10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19», Законом України від 15 березня 2022 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», указом Президента від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», статтями 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ-Сервіс 02» (м. Київ, вул. Андрія Верхогляда, 2-А) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Форвард Київ-Сервіс 02» (м. Київ, вул. Андрія Верхогляда, 2-А) заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 39652 гривні 88 копійок, інфляційні витрати в сумі 2418 гривень 15 копійок, три проценти річних у розмірі 771 гривні 26 копійок та судовий збір у сумі 3028 гривень.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: