Справа №204/4051/25
Провадження №2/204/251/26
РІШЕННЯ
іменем України

18 березня 2026 року м. Дніпро
Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючий – суддя    Книш А.В., 
секретар судового засідання   Малкамова О.С.,
за участі: 
позивача    ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 ,
третьої особи  ОСОБА_3 ,
третьої особи ОСОБА_4 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів, 
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив стягнути з останнього на свою користь грошові кошти у загальній сумі 47681,69 доларів США, які складаються з: суми боргу згідно розписок від 08.03.2024 р. та від 11.03.2024 р. в сумі 18200 доларів США позики та 5460 доларів США процентів за користування позикою; суми боргу згідно розписок від 26.03.2024 р., 29.03.2024 р., 04.04.2024 р., 05.04.2024 р., 12.04.2024 р. в сумі 17700 доларів США позики та 5410 доларів США процентів за користування позикою; 911,69 доларів США – 3% річних за користування грошовими коштами; стягнути з відповідача на свою користь реальні збитки, завдані неповерненням відповідачем сум позики та процентів за користування грошовими коштами, у розмірі: 2339,22 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.07.2024 р. по 06.12.2024 р., 763,27 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.10.2024 р. по 06.12.2024 р., 7875,00 доларів США – штраф за несвоєчасне повернення сум позики, 30000,00 грн. – витрати на адвоката по справі N199/1449/25, 12112,00 грн. – судовий збір по справі № 199/1449/25. На обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем у березні та квітні 2024 року було позичено кошти відповідачу, про що останнім було складено письмові розписки, а саме: 1) Розписка від 08.03.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 6500 дол. США, з обов`язком повернути до 01.07.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1950 дол. США; 2) Розписка від 11.03.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 11700 дол. США, що з урахуванням раніше позиченої суми 6500 дол. США сукупно склало 18200 дол. США, з обов`язком повернути до 01.07.2024 р., та сплатою процентів у загальному розмірі 5460 дол. США; 3) Розписка від 26.03.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 2500 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 750 дол. США; 4) Розписка від 29.03.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 4600 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1380 дол. США; 5) Розписка від 04.04.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 3500 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1050 дол. США; 6) Розписка від 05.04.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 3000 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1000 дол. США; 7) Розписка від 12.04.2024 р., за якою ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 4100 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1230 дол. США. Всього відповідач повинен був повернути позивачу 46770 дол. США двома етапами, до 01.07.2024 р. та до 01.10.2024 р. Оскільки на момент позичання коштів відповідачу, позивач не мав власних коштів у достатньому розмірі, щоб їх позичити відповідачу, то такі кошти позивач позичив у третьої особи – ОСОБА_3 , на підставі договору позики від 08.03.2024 р. та додаткових угод до нього. Всього позивачем було отримано в позику від ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 31500 доларів США, які він повинен був повернути: у строк до 10.07.2024 р. – 17000 доларів США позичених коштів, та 5100 доларів США відсотків, та у строк до 10.10.2024 р. – 14500 доларів США позичених коштів, та 4350 доларів США відсотків, що сукупно складає суму 40950 доларів США. Таким чином, позивач розраховував на те, що при поверненні грошових коштів від відповідача, такі кошти будуть відразу повернуті ОСОБА_3 . Однак, на даний час відповідач жодних коштів не повернув позивачу, внаслідок чого такі кошти не могли бути повернуті і ОСОБА_3 через їх відсутність. У свою чергу, ОСОБА_3 звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів (цивільна справа N199/1449/25). Відповідно до змісту позовних вимог, ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь суму боргу за договором позики від 08.03.2024 р. та додатковими угодами N1 від 11.03.2024 р., N2 від 26.03.2024 р., N3 від 29.03.2024 р., N4 від 04.04.2024 р., N5 від 05.04.2024 р., N6 від 12.04.2024 р. в загальному розмірі 51927,49 доларів США, з яких 31500,00 доларів США – основний борг, 5100,00 доларів США – відсотки за користування сумою позики до 10.07.2024 р., 4350,00 доларів США – відсотки за користування сумою позики до 10.10.2024 р., 2339,22 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.07.2024 р. по 06.12.2024 р., 763,27 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.10.2024 р. по 06.12.2024 р., 7875,00 доларів США – штраф за несвоєчасне повернення сум позики. Позивач зазначає, що очевидно, що у випадку своєчасного та повного виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань перед ОСОБА_1 , останній міг би своєчасно повернути кошти ОСОБА_3 у термін до 10.07.2024 р. Отже, через бездіяльність відповідача ОСОБА_2 щодо повернення коштів позивачу, позивач змушений буде оплатити втрати у вигляді штрафних санкцій, витрат на адвоката, судовий збір по справі N199/1449/25, проценти за користування коштами на користь третьої особи ОСОБА_3 , які виникли внаслідок тих обставин, що відповідачем не було своєчасно повернуто коштів позивачу. З огляду на вказане, між протиправною бездіяльністю відповідача, яка полягала у неповерненні позивачу коштів у термін до 01.07.2024 р. та до 01.10.2024 р., та втратами, які позивач буде змушений понести перед ОСОБА_3 , існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, а отже відповідач повинен відшкодувати реальні збитки, які він завдав позивачу своєю бездіяльністю.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
02 червня 2025 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача ОСОБА_5 просить відмовити у задоволенні позовної заяви. На обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем додано до матеріалів справи тільки копії розписок від 08.03.2024 р., від 11.03.2024 р., від 26.03.2024 р., від 29.03.2024 р., від 04.04.2024 р., від 05.04.2024 р., від 12.04.2024 р., у той час як підтвердженням факту наявності зобов`язання відповідача перед позивачем за договором позики є саме оригінал розписки, яка складена (написана) відповідачем. Отже, позивачем не підтверджено належними доказами наявність боргового зобов`язання відповідача перед позивачем за вказаними розписками. Вимога позивача про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 911,69 доларів США у відповідності до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України є безпідставною.
03 червня 2025 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 15 серпня 2025 року об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про стягнення коштів зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики; здійснено перехід до розгляду справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про стягнення коштів та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики за правилами загального позовного провадження, а також залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 до розгляду цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про стягнення коштів та призначено підготовче судове засідання у справі.
14 жовтня 2025 року до суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_4 , в яких вона просить позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів залишити без задоволення. На обґрунтування пояснень третя особа ОСОБА_4 зазначає, що нею, як дружиною ОСОБА_2 , не надавалася згода на укладання зі ОСОБА_1 договорів позики від 08.03.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 6500 дол. США, з обов`язком повернути до 01.07.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1950 дол. США.; від 11.03.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 11700 дол. США, що з урахуванням раніше позиченої суми 6500 дол. США сукупно склало 18200 дол. США, з обов`язком повернути до 01.07.2024 р., та сплатою процентів у загальному розмірі 5460 дол. США.; від 26.03.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 2500 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 750 дол. США. від 29.03.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 4600 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1380 дол. США; від 04.04.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 3500 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1050 дол. США.; від 05.04.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 3000 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1000 дол. США.; від 12.04.2024 р., за яким ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 4100 дол. США, з обов`язком повернути до 01.10.2024 р. та сплатою процентів в розмірі 1230 дол. США. Натомість зазначені вище договори позики значно перевищують десятикратний розмір неоподаткованих мінімумів доходів громадян, а тому виходять за межі дрібного побутового правочину. Зазначені обставин на її думку є підставою для визнання зазначених вище договорів позики недійсними, так як нею не надавалась згода ОСОБА_2 на їх укладання відповідно до вимог ст. 65 Сімейного кодексу України.
Ухвалою Чечелівського районного суду міста Дніпра від 22 грудня 2025 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів позики залишено без розгляду.
Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі. Додатково позивач суду пояснив, що відповідач мав гарні рекомендації та він вирішив позичити відповідачу спірні суми коштів. Таким способом позивач хотів отримати додаткові доходи за рахунок відсотків за користування позикою. Проте всієї суми позики позивач не мав та йому довелося звернутися до третьої особи ОСОБА_3 , щоб позичити кошти відповідачу позивачу. Так позивачу довелося позичити їх у третьої особи ОСОБА_3 приблизно 80% від всієї суми позики. Разом з цим, позивач повідомив, що він є фізичною особою-підприємцем, надає юридичні послуги та мав можливість іншу частину коштів надати у позику відповідачу зі своїх власних коштів. 
Відповідач у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі та просив у задоволенні позову відмовити. Разом з цим, відповідач підтвердив, що він дійсно підписував спірні розписки від 08.03.2024, 11.03.2024, 26.03.2024, 29.03.2024, 04.04.2024, 05.04.2024 та 12.04.2024, з цією метою він чотири рази зустрічався з позивачем, але грошові кошти він не отримував, оскільки такою була домовленість з іншою особою щодо фінансової допомоги та йому обіцяли, що гроші йому будуть передані у подальшому. Підтвердити таку домовленість відповідач жодними доказами не може. Також відповідач пояснив, що такі кошти потрібні були йому для ведення особистого селянського господарства, хотів добудувати теплиці. З третьою особою ОСОБА_4 , яка була його дружиною, він вже фактично не проживав та про свої наміри взяти у борг грошові кошти нічого їй не повідомляв. 
Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у своїх письмових поясненнях. Суду додатково пояснила, що про позику нічого не знала та на момент появи боргу вона вже не була у шлюбі з відповідачем. Також третя особа ОСОБА_4 зазначила, що беручи кошти у борг відповідач повинен був отримати її згоду, а тому спірні договори позики є недійсними. Крім того, третя особа ОСОБА_4 зауважила, що потрібно також встановити чи мав можливість ОСОБА_3 позичити позивачу кошти. 
Третя особа ОСОБА_3 у судовому засіданні просив позов задовольнити, зауважив, що хоче, щоб позивач скоріше йому повернув його кошти. 
Суд, вислухавши позивача, відповідача, третіх осіб ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , дослідивши письмові докази, встановив такі фактичні обставини.
Позивач є фізичною особою-підприємцем та за 2020 рік мав загальний дохід у розмірі 1087053,70 грн (а.с.208-210).
08 березня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якоговідповідач позичив у позивача 6500 доларів США зі строком повернення до 01.07.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 1950 доларів США (а.с.6).
11 березня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого відповідач позичив у позивача 11700 доларів США зі строком повернення до 01.07.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 5460 доларів США. Даним договором також погоджено, що розписка на суму 6500 доларів США від 08 березня 2024 року вважається включеною до даної розписки на загальну суму, що складає 18200 доларів США одержаної суми позики (а.с.7).
26 березня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якоговідповідач позичив у позивача 2500 доларів США зі строком повернення до 01.10.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 750 доларів США (а.с.8).
29 березня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якоговідповідач позичив у позивача 4600 доларів США зі строком повернення до 01.10.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 1380 доларів США (а.с.9).
04 квітня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якоговідповідач позичив у позивача 3500 доларів США зі строком повернення до 01.10.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 1050 доларів США (а.с.10).
05 квітня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якоговідповідач позичив у позивача 3000 доларів США зі строком повернення до 01.10.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 1000 доларів США (а.с.11).
12 квітня 2024 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якоговідповідач позичив у позивача 4100 доларів США зі строком повернення до 01.10.2024 та обов`язком сплати процентів у розмірі 1230 доларів США (а.с.12).
З 20 жовтня 2001 року відповідач перебував у шлюбі з третьою особою ОСОБА_4 (а.с.131).
У провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа №199/1449/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Станом на час розгляду справи судове рішення у даній справі не набрало законної сили (а.с.16-40). 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку відповідач має заборгованість зі сплати 3% річних за користування грошовими коштами у загальному розмірі 911,69 доларів США; реальні збитки завдані позивачу неповерненням відповідачем сум позики та процентів за користування грошовими у справі №199/1449/25 складає: 2339,22 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.07.2024 по 06.12.2024 за договором позики від 08.03.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 763,27 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.10.2024 по 06.12.2024 за договором позики від 08.03.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 7875,00 доларів США – штраф за несвоєчасне повернення сум позики за договором позики від 08.03.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; 30000,00 грн – витрати на адвоката по справі N199/1449/25; 12112,00 грн – судовий збір по справі №199/1449/25 (а.с.14-15). 
Станом на час розгляду справи відповідачем не повернуто позивачу спірну заборгованість за договорами позики від 08.03.2024, 11.03.2024, 26.03.2024, 29.03.2024, 04.04.2024, 05.04.2024 та 12.04.2024. 
Вирішуючи пред`явлені позовні вимоги у частині стягнення з відповідача за договорами позики заборгованості згідно розписок від 08.03.2024 р. та від 11.03.2024 р. в сумі 18200 доларів США позики та 5460 доларів США процентів за користування позикою; суми боргу згідно розписок від 26.03.2024 р., 29.03.2024 р., 04.04.2024 р., 05.04.2024 р., 12.04.2024 р. в сумі 17700 доларів США позики та 5410 доларів США процентів за користування позикою, судом ураховуються такі обставини.
Згідно частини першої статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та якості.
За частиною першою статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
За частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Згідно частини першої статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Строк виконання грошового зобов`язання за договором позики на час розгляду справи минув.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування факту укладення договору позики між ним та позивачем.
Наведені обставини, поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що відповідач суму позики до цього часу не повернув, доказів зворотного відповідачем суду не надано.
Доводи відповідача з приводу того, що він лише підписував розписки, а кошти ним не отримувалися через наявну домовленість з іншою особою, судом до уваги не приймаються, оскільки жодного належного та допустимого доказу в даній частині суду не надав. 
За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Традиційним в доктрині приватного права та судовій практиці є розмежування валюти боргу та валюти платежу як елементів грошового зобов`язання. Валюта боргу - це грошові одиниці, в яких обчислена сума зобов`язання (що дозволяє визначити його ціннісне значення). У свою чергу, під валютою платежу розуміються грошові знаки, які є засобом погашення грошового зобов`язання і в яких повинне здійснюватися його фактичне виконання.
За загальним правилом при наявності «валютного застереження», тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в частині другій статті 533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 вересня 2019 року в справі № 755/9348/15-ц (провадження № 61-30272св18).
Якщо у договорі передбачено інший порядок, суду необхідно з`ясувати сутність такого визначення (постанови Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі №6-2134цс15 та від 08 лютого 2017 року у справі № 6-1905цс16).
Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, в якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Отже, вирішуючи в якому саме розмірі відповідач повинен повернути борг позивачу, судом ураховується, що відповідно до спірних договорів позики відповідач зобов`язався повернути позивачу заборгованість за тілом боргу у розмірі: за договорами позики від 08 березня 2024 року та від 11 березня 2024 року у розмірі 18200 доларів США; за договором позики від 26 березня 2024 року у розмірі 2500 доларів США; за договором позики від 29 березня 2024 року у розмірі 4600 доларів США; за договором позики від 04 квітня 2024 року у розмірі 3500 доларів США; за договором позики від 05 квітня 2024 року у розмірі 3000 доларів США; за договором позики від 12 квітня 2024 року у розмірі 4100 доларів США, що разом складає 35900 доларів США, а тому саме у такому розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сума заборгованості за спірними договорами позики.
Вирішуючи вимоги позивача про стягнення відсотків за користування позикою, суд дійшов таких висновків. 
Згідно з частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Судом встановлено, що відповідач за кожним договором позики зобов`язався сплачувати відсотки за користування позикою у розмірі 30% від суми позики, що підтверджується борговими розписками у таких розмірах: за договорами позики від 08 березня 2024 року та від 11 березня 2024 року у розмірі 5460 доларів США; за договором позики від 26 березня 2024 року у розмірі 750 доларів США; за договором позики від 29 березня 2024 року у розмірі 1380 доларів США; за договором позики від 04 квітня 2024 року у розмірі 1050 доларів США; за договором позики від 05 квітня 2024 року у розмірі 1000 доларів США; за договором позики від 12 квітня 2024 року у розмірі 1230 доларів США, що разом складає 10870 доларів США.
Відповідачем не надано доказів на підтвердження проведення ним з позивачем розрахунку за спірними договорами позики щодо відсотків у повному обсязі.
Отже, на підставі наведеного з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню борг з відсотків за користування відповідачем отриманої позики від позивача в сумі 10870 доларів США. 
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача 3% річних за користування коштами у сумі 911,69 доларів США на підставі частини другої статті 625 ЦК України, суд зазначає таке.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач просить стягнути 3% річних за користування коштами у сумі 911,69 доларів США.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 року в Україні введений воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Вказана обставина є загальновідомою, а тому відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦК України, така обставина не потребує доказування.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» доповнено, серед іншого, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України пунктом 18.
Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Таким чином, наслідки невиконання цивільно-правових зобов`язань за кредитними договорами змінились. Зокрема, боржники за такими договорами звільняються від оплати штрафу, пені, трьох процентів річних, інфляційних втрат та іншої відповідальності.
Отже на підставі викладеного вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 911,69 доларів США, задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача реальних збитків, завданих неповерненням відповідачем сум позики та процентів за користування грошовими коштами, які визначені у межах розгляду справи №199/1449/25, що складають наступні розміри: 2339,22 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.07.2024 р. по 06.12.2024 р., 763,27 доларів США – відсотки за користування неповернутими своєчасно грошовими коштами за період з 11.10.2024 р. по 06.12.2024 р., 7875,00 доларів США – штраф за несвоєчасне повернення сум позики, 30000,00 грн – витрати на адвоката по справі N199/1449/25, 12112,00 грн – судовий збір по справі № 199/1449/25, судом ураховуються такі обставини.
Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу передбачено у статті 16 Цивільного кодексу України.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
З урахуванням цих правових норм правом звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Отже, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
У статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Загальні положення про відшкодування шкоди наведені у параграфі 1 глави 82 ЦК України. Так, за частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За змістом позовної заяви та поясненнями позивача у судовому засіданні він позичив у третьої особи ОСОБА_3 грошові кошти (приблизно 80% від спірної суми позики) для того, щоб позичити грошові кошти відповідачу. 
Так позивачем під реальними збитками визначені відсотки за користування ним, як позичальником, неповернутими своєчасно грошових коштів третій особі ОСОБА_3 , штраф за несвоєчасне повернення ним третій особі ОСОБА_3 сум позики, витрати третьої особи ОСОБА_3 на адвоката у справі N199/1449/25 та судовий збір сплачений третьою особою ОСОБА_3 у справі № 199/1449/25.
Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.
Таку правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.
У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц за провадженням № 14-400 цс 18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц за провадженням № 14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18 за провадженням № 14-191 цс 19).
Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.
Законодавством не передбачено правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.
За таких же підстав не є збитками у розумінні чинного законодавства відсотки за користування позивачем сумою позики отриманої від третьої особи ОСОБА_3 , штраф за несвоєчасне повернення ним третій особі ОСОБА_3 сум позики та судовий збір сплачений третьою особою ОСОБА_3 у справі № 199/1449/25.
Такі витрати позивача є його особистою відповідальністю за невчасне виконання ним договірних зобов`язань перед іншою особою. 
Додатково суд звертає увагу, що обставина можливості третьої особи ОСОБА_3 позичити грошові кошти позивачу не підлягає встановленню під час розгляду даної справи, а підлягає встановленню у межах розгляду цивільної справи № 199/1449/25.
Ураховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за спірними договорами позики від 08 березня 2024 року, від 11 березня 2024 року, 26 березня 2024 року, від 29 березня 2024 року, від 04квітня 2024 року, від 05 квітня 2024 року та від 12 квітня 2024 року, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у сумі 35900 доларів США та заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 10870 доларів США.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 141, 264 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 08 березня 2024 року, від 11 березня 2024 року, 26 березня 2024 року, від 29 березня 2024 року, від 04квітня 2024 року, від 05квітня 2024 року та від 12 квітня 2024 року, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу у сумі 35900 доларів США та заборгованості за відсотками за користування позикою у розмірі 10870 доларів США, а всього 46770 (сорок шість тисяч сімсот сімдесят) доларів США. 
У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР НОМЕР_2 .
Третя особа: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 . 
Третя особа: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий