П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 295/13543/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Лєдньов Д.М. 
Суддя-доповідач - Канигіна Т.С. 
18 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Канигіної Т.С. 
суддів: Слободонюка М.В. Кузьмишина В.М. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
26.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду м. Житомира із позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, зокрема просив:
- визнати незаконною та скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 5745582 від 17.09.2025 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за частиною першою статті 121-3 КУпАП та застосування адміністративного стягнення у вигляді накладення штрафу у розмірі 1190 грн;
- провадження по адміністративній справі стосовно ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною шостою статті 122 КУпАП, закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданого позову зазначено, що у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності працівником поліції як підставу зазначено розташування номерного знаку транспортного засобу у місці, не передбаченому його конструкцією, що, на думку відповідача, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого частини першої статті 121-3 КУпАП.
Водночас, позивач наголошує, що в оскаржуваній постанові відсутні будь-які конкретні відомості щодо того, у якому саме місці відповідно до конструкції транспортного засобу має бути встановлений номерний знак, а також у чому саме полягає невідповідність фактичного розташування вимогам законодавства чи технічної документації виробника. Поліцейським не наведено посилань на жодний нормативний акт, технічний регламент або конструктивні особливості конкретного транспортного засобу, які б визначали чітке та однозначне місце розміщення номерного знаку.
ІІ. ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23.12.2025 позов задоволено: 
- постанову по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2025 серії ЕНА № 5745582 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 скасовано, а провадження по справі закрито.
- стягнуто з Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в сумі 605,60 грн, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500,00 грн.
ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 17.09.2025 серії ЕНА № 5745582, водій ОСОБА_1 17.09.2025 о 23 год. 49 хв. здійснював рух по вул. Набережній в м. Вишгород на автомобілі Chevrolet Camaro, номерний знак якого (н.з. НОМЕР_1 ) закріплений не в установленому для цього місці.
ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частини першої статті 121-3 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5745582 від 17.09.2025, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що учасники справи фактично не заперечують наявність на транспортному засобі номерних знаків установленого зразка. Водночас, відповідач, посилаючись на розташування таких номерних знаків у місці, не передбаченому конструкцією транспортного засобу, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, якою закріплено принцип покладення тягаря доведення правомірності рішення, дії чи бездіяльності на суб`єкта владних повноважень, не повідомив, яке саме місце та який саме конструктивний елемент відповідного автомобіля є передбаченим його конструкцією для кріплення номерного знака.
Крім того, суд також зазначив, що відповідачем не вказано, якими належними та допустимими доказами можуть підтверджуватися відомості щодо встановленого конструкцією конкретного транспортного засобу місця кріплення номерного знака, а також не наведено жодних посилань на технічну документацію виробника, нормативні акти чи інші джерела, що визначають таке місце.
V. ПРОВАДЖЕННЯ В СУДІ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ, ВИМОГИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Особа, яка подала апеляційну скаргу, – Головне управління Національної поліції в Київській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Скаржник стверджує, зокрема, що санкцією частини першої статті 121-3 КУпАП чітко передбачена відповідальність керування або експлуатація транспортного засобу з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці; постанова по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2025 серії ЕНА № 5745582 відповідає приписам чинного законодавства: у ній зазначено посадову особу, яка винесла постанову, дату розгляду справи; місце скоєння правопорушення, відомості про особу, що скоїла правопорушення, опис обставин, установлених при розгляді справи, зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення, прийняте по справі рішення.
Також скаржник не погоджується із стягненням витрат на правничу допомогу, з урахуванням невідповідності витраченого часу адвокатом на підготовку позову, складності справи.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому стверджує про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. 
Зазначає, що відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення позивачем ПДР України – здійснення руху на транспортному засобі, у якого державний номерний знак був встановлений у місці, не передбаченого конструкцією транспортного засобу.
VI. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Статтею 14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху.
Згідно з приписами частини першої статті 37 Закону України "Про дорожній рух" забороняється експлуатація незареєстрованих (неперереєстрованих) транспортних засобів, ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах, знищені чи підроблені, без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає встановленим вимогам, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях, закриті іншими предметами чи забруднені, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 метрів, перевернуті чи не освітлені, а також транспортних засобів, що підлягають обов`язковому технічному контролю, але не пройшли його, та у випадках, передбачених законодавством, без чинного на території України поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка").
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху на всій території України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі ПДР).
Пунктом 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Відповідно до підпункту "в" пункту 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.
Крім того, пунктом 30.2 ПДР встановлені вимоги до номерних знаків транспортних засобів, згідно з приписами якого на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка. Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Також у підпункті (в) пункту 31.3 ПДР зазначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством якщо номерні знаки не відповідають вимогам відповідних стандартів.
Відповідно до пункту 2 розділу VIII "Правила застосування знаків" Вимог до номерних знаків транспортних засобів, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 02.03.2021 №166, знаки на транспортних засобах треба встановлювати тільки в передбачених за конструкцією місцях або додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу.
Отже, приписи діючого законодавства містять заборону, зокрема, експлуатації автомобіля без номерних знаків, або з номерними знаками, які закріплені у не встановлених для цього місцях.
Відповідальність за частиною першою статті 121-3 КУпАП настає у разі керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Пунктом 9 частини першої статті 31 зазначеного Закону передбачено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно зі статтею 40 цього ж Закону поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення: 1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень; 2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз; 3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню; 4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння; 5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (частина перша статті 9 КУпАП). 
За загальними правилами статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення і складу адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Джерела, які можуть бути доказами в справі про адміністративне правопорушення, наведені у статті 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Частиною першою статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а частини перша - друга статті 76 КАС України передбачають, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
VIІ. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Колегія суддів погоджується з указаним вище висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується відеозаписом з нагрудного відеореєстратора, що номерні знаки встановленого державного зразка на транспортному засобі були наявні, і ця обставина учасниками справи не заперечується.
Водночас, обґрунтовуючи правомірність притягнення позивача до відповідальності, відповідач посилається виключно на розміщення номерного знаку у "невстановленому місці".
Відповідач, посилаючись на їх розміщення у невстановленому місці, всупереч вимогам частини другої статті 77 КАС України, якою закріплено принцип тягаря доказування правомірності рішення за суб`єктом владних повноважень, не зазначає: яке саме місце на транспортному засобі є передбаченим конструкцією для встановлення номерного знаку; до якого саме конструктивного елементу автомобіля має здійснюватися його кріплення; а також якими належними, достовірними та достатніми доказами підтверджується, що конструкцією відповідного транспортного засобу визначено інше місце для встановлення номерного знаку, ніж те, у якому він був розміщений.
Фактично відповідач обмежився лише формальним твердженням про "невстановлене місце" розташування номерного знаку, не навівши жодного нормативного чи технічного обґрунтування того, яке саме місце є конструктивно передбаченим виробником транспортного засобу.
Таким чином, відповідач фактично підмінив обов`язок доказування припущеннями, що є неприпустимим у публічно-правових спорах, де саме суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність свого рішення.
За відсутності будь-якого нормативного чи технічного підтвердження того, яке саме місце є конструктивно передбаченим для встановлення номерного знаку, висновок відповідача про його розміщення у "невстановленому місці" є необґрунтованим та таким, що не може вважатися доведеним.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що наведене свідчить про недоведення наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Також апеляційний суд враховую висновки Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №524/4668/17 та від 20.05.2020 у справі №524/5741/16-а, у яких ВС виснував, що сам факт складання постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Виходячи з вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в спірному випадку в установленому порядку не доведено порушення позивачем Правил дорожнього руху, про яке вказано в постанові серії ЕНА №5745582 від 17.09.2025, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 17.09.2025 серії ЕНА № 5745582 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та закриття провадження по справі.
Стосовно питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частин першої та сьомої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, згідно з матеріалами справи представник позивача долучив до позовної заяви копію ордеру на надання правничої допомоги серії АМ № 1157183, копії договору про надання правової допомоги від 23.09.2025, акт від 25.09.2025 наданих послуг правничої допомоги відповідно до договору від 23.09.2025, квитанцію до прибуткового касового ордеру від 25.09.2025.
Враховуючи наведені норми права, обставини справи та надані позивачем докази, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що витрати на надання професійної правничої допомоги є документально підтвердженими, а витрати в розмірі 3500,00 грн є співмірними зі складністю цієї справи, наданими адвокатами обсягами послуг, пов`язаних із справою, включаючи її підготовку та розгляд, затраченим ними часом на надання таких послуг, якістю наданих послуг та відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
VIІІ .ВИСНОВКИ СУДУ
З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 242 КАС України, відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для його скасування, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ :
апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Київській області залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 23 грудня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 
Головуючий	 		Канигіна Т.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Слободонюк М.В.   Кузьмишин В.М.