Номер провадження 2/754/1302/26
Справа №754/15214/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

24 лютого 2026 року м. Київ
Деснянський районний суд м. Києва у складі
головуючої судді Коваленко І.І.
за участю секретаря судового засідання: Гуцул Д.Г.
за участю представниці позивача Свірєпової А.В. 
розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРАГОН" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про застосування наслідків нікчемного правочину
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН
03 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРАГОН" (далі - Позивач, ТОВ "ФК "АРАГОН") засобами поштового зв`язку звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі - Відповідач - 1), ОСОБА_3 (далі - Відповідач - 2), в якому просить застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину наступним шляхом: скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37086253 від 14.09.2017 року на підставі договору дарування квартири від 14.09.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1875 та відновити в Державному реєстрі прав відомості про попереднього власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 .
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на нікчемність договору дарування нерухомого майна на підставі частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку", оскільки відчуження переданого в іпотеку майна (квартири) боржником ОСОБА_2 на користь свого сина ОСОБА_3 відбулося без згоди іпотекодержателя (ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит"). Позивач зазначає, що укладений договір дарування є нікчемним правочином, який не створює юридичних наслідків. Визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається, тому належним та ефективним способом захисту є саме застосування наслідків його недійсності для реального відновлення порушених прав Позивача, який будучи новим кредитором, позбавлений можливості задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки. Позивач спирається на преюдиційні факти, вже встановлені рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року у справі № 754/11068/20.
В обґрунтування підстав позову Позивач посилається на такі обставини: 
1. 08 серпня 2007 року ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" (надалі - Банк) видав кредит ОСОБА_2 в сумі 217 445 доларів США. 
2. У той же день був укладений іпотечний договір, згідно з яким квартира АДРЕСА_1 , була передана в іпотеку Банку як забезпечення кредиту (іпотечний договір від 08.08.2007 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щербою Л.О., серія та номер 2213. 
3. 13 липня 2017 року державний реєстратор Мироненко Д.О. на підставі заяви ОСОБА_2 вніс зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, припинивши іпотеку та скасувавши обтяження на квартиру.
4. Так реєстраційні дії були проведені на підставі нібито повідомлення від Банку (вих. № 2-209106 від 30.11.2016), що останній заперечував, стверджуючи, що воно не підписувалось і не видавалось.
5. 14 вересня 2017 року ОСОБА_2 відчужив (подарував) іпотечну квартиру своєму синові, ОСОБА_3 , на підставі договору дарування.
6. 04 квітня 2019 року Банк відступив права вимоги за вказаними договорами на користь ТОВ "ФК "АРАГОН", яке стало новим кредитором та іпотекодержателем. 
7. У листі від 03 травня 2019 року АТ "Банк "Фінанси та Кредит" повідомило Позивача, що станом на 04 квітня 2019 року заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором складала 482 905,13 доларів США (включаючи основну суму та відсотки).
8. 30 листопада 2022 року Деснянський районний суду м. Києва ухвалив рішення у справі № 754/11068/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "АРАГОН" до ОСОБА_2 , Комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг", яке діє в інтересах Київської філії комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг", Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг" Мироненка Дмитра Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно Сергій Семенович, ОСОБА_3 . Цим рішенням, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 серпня 2023 року, були визнані протиправними та скасовані рішення державного реєстратора про припинення про припинення іпотеки та обтяження на нерухоме майно; поновлено запис про державну реєстрацію іпотеки у Державному реєстрі іпотек внесених відносно нерухомого майна, а також поновлено запис про державну реєстрацію обтяження у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесених відносно нерухомого майна.
Відповідачі правом подання відзиву на позовну заяву не скористалися.
КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ
30 вересня 2025 року Суд відкрив провадження у справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін. Підготовче судове засідання призначив на 20 листопада 2025 року.
Відповідачі в підготовче судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили, про розгляд справи повідомлені належним чином.
20 листопада 2025 року Суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 18 грудня 2025 року.
18 грудня 2025 року судове засідання не відбулося, у зв`язку з відсутністю електропостачання в приміщенні суду. Судове засідання призначено на 11 лютого 2026 року
Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (стаття 211 ЦПК).
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, були повідомлені належним чином про розгляд справи. Суд надсилав ухвалу, позовну заяву з додатками та судові повістки на адреси місцепроживання, що зареєстровані у встановленому законом порядку ( АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ) та вказані у позовній заяві. Судові повістки з обох адрес поверталися до суду без вручення з відміткою працівника ПАТ "Укрпошта" про причини повернення: "адресат відсутній за вказаною адресою".
Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (частина дев`ята статті 128 ЦПК України).
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться (частина перша статті 131 ЦПК України). Приписи наведеної статті застосовні в тому випадку, якщо сама особа, про відсутність якої зазначено в поштових відправленнях, повідомила суду відповідну адресу або коли факт проживання чи реєстрації особи за такою адресою підтверджується в установленому законом порядку (постанова КЦС ВС від 18.12.2025 у справі № 619/4837/21).
Згідно з частиною першою статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд вирішив, що неявка відповідачів, які належним чином повідомлялися про розгляд справи, не перешкоджає розгляду справи по суті.
ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН ТА ЇХ ОЦІНКА СУДОМ
30 листопада 2022 року Деснянський районний суду м. Києва ухвалив рішення у справі № 754/11068/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "АРАГОН" до ОСОБА_2 , Комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг", яке діє в інтересах Київської філії комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг", Державного реєстратора Київської філії комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг" Мироненка Дмитра Олександровича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору: Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк "Фінанси та Кредит" Міхно Сергій Семенович, ОСОБА_3 .
Цим рішенням суд:
визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг" Мироненка Дмитра Олександровича від 13.07.2017 року індексний номер рішення 36122924 про припинення іпотеки на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 за іпотечним договором від 08.08.2007 року посвідченим приватним нотаріусом КМНО Щербою Л.О., серія та номер 2213 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки.
визнав протиправним та скасував рішення державного реєстратора Київської філії комунального підприємства "Центр реєстраційних послуг" Мироненка Дмитра Олександровича від 13.07.2017 року індексний номер рішення 36123898 про припинення обтяження на нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, яке було накладено на підставі іпотечного договору від 08.08.2007 року посвідченого приватним нотаріусом КМНО Щербою Л.О., серія та номер 2213.
поновив запис про державну реєстрацію іпотеки, реєстраційний номер іпотеки: 5452218 від 08.08.2007 року у Державному реєстрі іпотек внесених відносно нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору, серія та номер 2213, виданого 08.08.2007 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Щерба Л.О.
поновив запис про державну реєстрацію обтяження, реєстраційний номер обтяження: 5452215 від 08.08.2007 року у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна внесених відносно нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1 на підставі іпотечного договору, серія та номер 2213, виданого 08.08.2007 року, видавник: приватний нотаріус КМНО Щерба Л.О.
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (частини четверта та п`ята статті 82 ЦПК України).
У цій справі № 754/11068/20 рішенням суду встановлені такі обставини (факти), які мають преюдиційне значення:
08 серпня 2007 року між ВАТ "Банк "Фінанси та кредит" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №44-07-И/02 на суму 217 445,00 дол. США строком до 06 серпня 2027 року. Метою кредиту було придбання 3-кімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
08 серпня 2007 року в забезпечення виконання зобов`язань було укладено іпотечний договір на зазначену квартиру, а також договір поруки № 44-07-П/О2 з ОСОБА_4 
04 квітня 2019 року за договором про відступлення прав вимоги № 19 новим кредитором за кредитним та іпотечним договорами стало ТОВ "ФК "АРАГОН".
12 липня 2017 року державний реєстратор Мироненко Д.О. за заявою ОСОБА_2 вніс до реєстру записи про припинення іпотеки та скасування обтяження з квартири. Реєстраційні дії були проведені на підставі нібито повідомлення банку від 30.11.2016 року.
Внаслідок зняття обтяжень, 14 вересня 2017 року ОСОБА_2 уклав договір дарування цієї квартири своєму сину ОСОБА_3 .
Банк не складав, не підписував та не направляв жодних повідомлень про погашення заборгованості та припинення договору іпотеки. Колегіальні органи банку питання щодо припинення дії іпотеки не розглядали. 
Іпотечний договір від 08 серпня 2007 року є діючим, не припиненим і не розірваним, оскільки зобов`язання боржника за кредитним договором у повному обсязі не виконані. Станом на 04 квітня 2019 року у боржника існувала непогашена заборгованість (зокрема, згадується сума 482 905,13 дол. США та 223 938,38 грн пені). Зміни до реєстру щодо зняття іпотеки були внесені за наявності непогашеного боргу. Дії державного реєстратора за відсутності згоди банку та при наявності боргу призвели до безпідставного припинення іпотеки, протиправного вибуття нерухомого майна та неможливості задоволення майнових вимог кредитора (ТОВ "ФК "АРАГОН").
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що внесення нотаріусом до реєстру запису про припинення іпотеки є офіційним підтвердженням існування юридичного факту припинення іпотеки відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса. Існування спірного запису в реєстрі про припинення іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права доводити обставини дійсності такої іпотеки в суді. Договори (..) укладені щодо майна, переданого в іпотеку, без згоди іпотекодержателя, що зумовлює їх нікчемність та не створює інших юридичних наслідків, крім пов`язаних з їх нікчемністю (пукти 7.19, 7.21 постанови від 23.05.2018 по справі № 910/73/17).
В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зазначено: "Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи. Отже, за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно.".
Судом встановлено, що 14 вересня 2017 року було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 . Дарувальником виступив боржник ОСОБА_2 , від імені якого на підставі довіреності діяла його дружина (яка також є поручителем за кредитом) ОСОБА_4 . Обдаровуваним виступив їхній син - ОСОБА_3 .. Договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксаною Вікторівною та зареєстрований в реєстрі за № 1875.
Під час укладання договору дарувальник (через представника) стверджував, що квартира не перебуває під заставою чи забороною, що формально підтверджувалося інформаційними довідками з реєстру від 14.09.2017 року. Це стало можливим внаслідок того, що перед цим (12-13 липня 2017 року) з майна були незаконно зняті записи про іпотеку та обтяження, що встановлено рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.11.2022 року у справі № 754/11068/20.
На підставі вказаного договору дарування, 14 вересня 2017 року о 17:45:05 приватний нотаріус Онопченко О.В. провела державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за новим власником - ОСОБА_3 . Реєстрація відбулася за рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер рішення: 37086253, що підтверджує копія інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438104562 (сформована станом на 04.08.2025 року). 
Оцінюючи обставини укладення договору дарування від 14 вересня 2017 року, суд звертає увагу на очевидну недобросовісність у діях дарувальника (боржника) та обдаровуваного. Відчуження майна відбулося одразу після незаконного скасування записів про іпотеку державним реєстратором, без відома та згоди кредитора, за наявності значної непогашеної заборгованості. При цьому від імені боржника діяла його дружина, яка є майновою поручителькою за тим самим кредитом, а майно було відчужено на користь їхнього спільного сина. Суд розцінює такі дії відповідачів як зловживання правом, спрямоване на умисне виведення ліквідного майна з-під можливого звернення стягнення з метою ухилення від майнової відповідальності перед кредитором.
Нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою "текстуальної" недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах "нікчемний", "є недійсним" (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2019 року у справі № 759/2328/16 (провадження № 61-5800зпв18)). Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не "породжує" (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.
Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/ набуття/ зміни/ встановлення/ припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21), постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2023 року в справі № 398/1796/20 (провадження № 61-432сво22)).
Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину (див. пункти 53 - 54 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), пункти 69 - 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18)).
Згідно з частиною третьою статті 9, частиною третьою статті 12 Закону України "Про іпотеку" відчужувати предмет іпотеки іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 501/1703/16-ц (провадження № 14-138цс19) вказано, що: "згідно з частиною третьою статті 9 Закону № 898-ІV іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя, зокрема передавати предмет іпотеки в спільну діяльність, лізинг, оренду, користування. Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним (частина третя статті 12 Закону № 898-ІV). У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували надання іпотекодержателем майна на момент укладення договору згоди на передачу в оренду предмета іпотеки. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право (частина 1, пункт 3 частини другої статті 16 ЦК України). За таких обставин суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що договір оренди № 7 від 31 січня 2015 року є недійсним, оскільки його недійсність встановлена законом, та відповідно до положень статті 215 ЦК України - нікчемним".
У постанові від 06.10.2025 у справі № 643/18590/15-ц Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду підтвердив цей висновок у спорі про недійсність договору дарування, зазначивши, що "на рівні частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку" передбачено нікчемність правочину щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя. Визнання недійсним нікчемного правочину чи встановлення нікчемності правочину не є належним способом захисту права чи інтересу. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину".
У частинах першій, п`ятій статті 216 ЦК України зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
У справі, що розглядається, суд встановив, що на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/11068/20 записи про іпотеку та обтяження на спірну квартиру на користь позивача ТОВ "ФК "АРАГОН" були поновлені в Державному реєстрі. Іпотекодержателем та особою, в інтересах якої встановлено обтяження, вказано ТОВ "ФК "АРАГОН". Іпотекодавцем та особою, чиє майно обтяжується, знову значиться боржник - ОСОБА_2 .
Разом з тим, оскільки договір дарування від 14.09.2017 є нікчемним в силу закону, він не створив правових наслідків у вигляді переходу права власності. Однак формальним (реєстровим) власником квартири у Державному реєстрі досі значиться ОСОБА_3 . Таким чином, у Державному реєстрі наявна суперечність: іпотекодавцем та дійсним власником майна є ОСОБА_2 , а відомості про право власності зареєстровані за іншою особою. Наявність таких відомостей, внесених на підставі нікчемного правочину, є прямим порушенням прав Позивача та перешкоджає йому в реалізації права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.
Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, пункт 88 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18, пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Ці право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам [див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункт 143), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 25 січня 2022 року у справі № 143/591/20 (пункт 8.31)].
Обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами. Саме застосування наслідків недійсності правочину (реституція) як юридичний наслідок констатації нікчемності договору є належним та ефективним способом захисту порушеного права.
Велика Палата Верховного Суду також зазначала, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечувати відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу (пункт 33.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19).
У справі, що розглядається, Позивач стверджує, що відсутність у Державному реєстрі відомостей щодо попереднього власника квартири АДРЕСА_1 - ОСОБА_2 порушує права Позивача як іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Тому для усунення вказаних розбіжностей (суперечностей) у Державному реєстрі,скасування реєстрації права власності за сином та фактичного повернення майна боржнику, Позивач і подав позов про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.
Заявляючи вимогу про скасування державної реєстрації прав ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно, Позивач має на меті повернути таке майно основному боржнику за кредитним договором. В силу абзаців другого, третього частини третьої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" скасування державної реєстрації прав на спірне нерухоме майно призведе до державної реєстрації набуття прав на таке нерухоме майно [див. mutatis mutandis пункти 127-133 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 914/2350/18 (914/608/20), пункт 199 постанови від 16 квітня 2025 року у справа № 924/971/23].
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Касаційного цивільного суду у складі від 02 червня 2021 року у справі № 715/1984/19 (провадження № 61-17023св20) викладено висновок, що якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Суду надається можливість самостійно застосувати правові наслідки недійсності нікчемного правочину. При цьому, належним застосуванням наслідків недійсності нікчемного правочину (відчуження іпотечного майна без згоди іпотекодержателя) є саме скасування державної реєстрації права власності на спірне майно за новим набувачем та поновлення державної реєстрації права власності на спірне майно за попереднім власником (іпотекодавцем).
Аналогічно до наведеного висновку Верховного Суду, у справі, що розглядається відчуження квартири відбулося без згоди іпотекодержателя (банку), через що договір дарування є нікчемним в силу частини третьої статті 12 Закону України "Про іпотеку". Відповідно до частин першої, п`ятої статті 216 ЦК України, такий договір не створює жодних юридичних наслідків, а вимога про застосування наслідків його недійсності може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою (зокрема, новим кредитором ТОВ "ФК "АРАГОН").
Наявність у Державному реєстрі запису про право власності за особою, яка набула його за нікчемним правочином, створює перешкоди для звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, в позасудовому порядку). Задоволення позовних вимог шляхом застосування двосторонньої реституції (скасування державної реєстрації за набувачем та поновлення за відчужувачем) безпосередньо відновить становище, яке існувало до порушення, усуне суперечності в Державному реєстрі та дозволить кредитору реалізувати своє право на задоволення вимог за рахунок іпотечного майна без необхідності ініціювати будь-які додаткові судові спори
За наведених обставин, Суд дійшов висновку, що позовна вимога ТОВ "ФК "АРАГОН" про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину є обґрунтованою та такою, що відповідає належному та ефективному способу захисту порушеного права (згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду та постановою КЦС ВС у справі № 715/1984/19). Відновлення становища, яке існувало до порушення права, шляхом скасування державної реєстрації права власності за набувачем за нікчемним правочином ( ОСОБА_3 ) та поновлення відомостей про право власності за попереднім власником та іпотекодавцем ( ОСОБА_2 ) є єдиним механізмом, який забезпечить реальне відновлення прав іпотекодержателя без необхідності додаткових звернень до суду. З цих підстав Суд задовольняє позовні вимоги повністю.
Розподіл судових витрат
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина третя статті 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Згідно із копією платіжної інструкції від 27 серпня 2025 року № 613 Позивач сплатив судовий збір за подання позовної заяви з немайновою вимогою у сумі 3 028,00 грн. 
Позов задоволено повністю, тому з Відповідачів на користь Позивача сума судового збору стягується з них у рівних частках.
Керуючись статтями 4, 13, 19, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, Суд 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК "АРАГОН" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про застосування наслідків нікчемного правочину, задовольнити повністю.
Застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину (договору дарування квартири від 14.09.2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1875), а саме: скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_1 , проведену за рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37086253 від 14.09.2017 року, зареєстровану на підставі договору дарування квартири від 14.09.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. за № 1875, та відновити (поновити) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про право власності на вказану квартиру за попереднім власником - ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРАГОН" судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРАГОН" судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 00 копійок.
Позивач (Стягувач) ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "АРАГОН" ( 03057, вул. Гетьмана Вадима, 1,прим. 1028/3, м. Київ, код ЄДРПОУ 42014911)
Відповідач (Боржник) ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_4 )
Відповідач (Боржник)  ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ; ІНФОРМАЦІЯ_1)
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено та підписано 24.02.2026 року

Суддя Інна КОВАЛЕНКО