ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/341/26 Справа № 2-470/11 	  	Суддя у 1-й інстанції - Малихіна В. В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Свистунової О.В., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року по справі за позовом Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А : 

У січня 2025 року Акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» звернулось до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просило ухвалити нове рішення, згідно якого задовольнити заяву про ухвалення додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України, визначити точну грошову суму, присуджену до стягнення згідно позовних вимог АТ «Ощадбанк» виклавши абзац 2 в наступній редакції: «Стягнути солідарно із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі ФІЛІЇ – ДНІПРОПЕТРОВСЬКОГО ОБЛАСНОГО УПРАВЛІННЯ АТ «ОЩАДБАНК» (ідентифікаційний код відокремленого підрозділу юридичної особи 09305480, код банку 305482, рахунок НОМЕР_3 ; місцезнаходження відокремленого підрозділу юридичної особи та адреса для листування: проспект Науки (Гагаріна), 115, м. Дніпро, 49107) заборгованість за кредитним договором 56/3 від 11 грудня 2006 року яка складається з борг по кредитних коштах – 5 290, 67 доларів США або 41 848,67 грн., кредит, що підлягає достроковому поверненню -2 622,95 доларів США або 20 747,28 грн., відсотки – 189,66 доларів США або 1500,20 грн , пеня 1 112,67 доларів США або 8 801,11 грн., неустойка за кредитним договором -239,80 доларів США або 1 896,80 грн., 3% річних – 305,10 доларів США або 2 413,31 грн, неустойка за договором застави – 9 084,00 грн, а всього 9 760 (дев`ять тисяч сімсот шістдесят) доларів США 85 центів, що в гривневому еквіваленті, визначеному за офіційним курсом долара США Національним Банком України на 14.10.2010 року складає 86 291 (вісімдесят шість тисяч двісті дев`яносто одна) гривня 37 копійок, повернення судового збору і витрат на ІТЗ – 982 грн. 91 коп.» 
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2025 року в задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення відмовлено. 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 09.04.2025 року апеляційну скаргу задоволено частково, ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 03.02.2025 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року відмовлено в ухваленні додаткового рішення.
Ухвала суду мотивована тим, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011 року, яке набрало законної сили 24.03.2011 року, суд, зазначив точну грошову суму, присуджену до стягнення та суд не вбачає необхідність відновлювати провадження так як справа була знищена і не відноситься до категорії втрачених повністю або частково. На думку суду позивач не був обмежений в реалізації своїх прав на подачу заяви на ухвалення додаткового рішення та апеляційне оскарження в установлений чинним законом строк та в позивача було достатньо часу для реалізації своїх прав, а тому суд вбачає зловживання правами зі сторони позивача, а тому враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення та відмовляє у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.. 
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила ухвалу скасувати.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, відповідно до розрахунку заборгованості в іноземній валюті тим самим позбавив АТ «Ощадбанк» належного правового захисту порушених прав та інтересів.  
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2011 року позов ВАТ «Державного ощадного банку України» в особі філії – Лівобережне відділення №8420 ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зміну умов кредитного договору та стягнення заборгованості – задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державного ощадного банку України`в особі філії – Лівобережне відділення №8420 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитним договором у сумі 86292 грн. 37 коп, повернення судового збору і витрат на ІТЗ - 982 грн. 91 коп, а всього 87274 грн. 28коп. 
Згідно довідки Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 22.01.2025, матеріали цивільної справи №2-470/2011 за позовом ВАТ «Державного ощадного банку України» в особі філії –Лівобережне відділення № 8420 ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, були вилучені для знищення як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення згідно акту №81 від 31.07.2020. Відповідно протоколу ЕК суду від 10.11.2020 – знищені, а оригінал рішення по справі №2-470/2011 зберігається в томі №18 «Оригінал рішення, ухвал, постанов у цивільних справах розглянутих в 2011 році» в архіві суду (а.с. 105). 
Відмовляючи в ухваленні додаткового рішення по справі, суд виходив з того, що рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011 року, яке набрало законної сили 24.03.2011 року, суд, зазначив точну грошову суму, присуджену до стягнення та суд не вбачає необхідність відновлювати провадження так як справа була знищена і не відноситься до категорії втрачених повністю або частково. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. 
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст.488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом. 
Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 р. «Про судове рішення у цивільній справі» - додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених ст. 220 ЦПК (1618-15); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. 
Судом під час розгляду справи було встановлено, що судове провадження, не втрачено, а знищено, а тому і не підлягає відновленню з огляду на те що ВАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Лівобережне відділення №8420 ВАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» 28.10.2010 року звернулись до Самарського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості та відповідно до рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 01.02.2011 року яке було ухвалено до користь позивача з зазначенням точної грошової суми. Дане рішення вступило в законну силу 24.03.2011 року та протягом строку на оскарження позивач не звертався до суду з заявою про винесення додаткового рішення та не оскаржував рішення суду щодо невірно визначеної грошової суми, яка підлягає стягненню з боржників не в іноземній валюті, а в грошовій одиниці України відповідно до розрахунку заборгованості. 
Архівною довідкою старшого судового розпорядника, було повідомлено, що матеріали цивільної справи «2-470/2011 за позовом ВАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Лівобережне відділення №8420 ВАТ «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, були вилучені для знищення як такі, що не мають науково-історичної цінності та втратили практичне значення згідно акту №81 від 31.07.2020 та відповідно протоколу ЕК суду від 10.11.2020 – знищені, а оригінал рішення по справі №2-470/2011 зберігається в томі №18 «Оригінал рішення, ухвал, постанов у цивільних справах розглянутих в 2011 році» в архіві суду. 
Відповідно рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011 року задоволено позовні вимоги Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», чим стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором – задоволено та стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість в сумі 86 292,37 грн. та судовий збір і витрати на ІТЗ у сумі 982,91 грн., всього 87 274,28 грн. 
Суд першої інстанції зазначає, що додаткове судове рішення виступає як засіб усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання які передбачені ст. 270 ЦПК України. 
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції ( 995_004) не зобов`язує національні суди надавати детальну відповідь на кожен аргумент заявника. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, № 63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Таким чином, встановивши, що при ухваленні рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 01.02.2011 року, яке набрало законної сили 24.03.2011 року, суд, зазначив точну грошову суму, присуджену до стягнення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для постановлення додаткового рішення відсутні.
Доводи апелянта в скарзі про те, що суд не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, відповідно до розрахунку заборгованості в іноземній валюті тим самим позбавив АТ «Ощадбанк» належного правового захисту порушених прав та інтересів, - колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на те, що в рішенні суд, зазначив точну грошову суму, призначену для стягнення.
Крім того, позивач не був обмежений в реалізації своїх прав на подачу заяви на ухвалення додаткового рішення та апеляційне оскарження в установлений чинним законом строк та в позивача було достатньо часу для реалізації своїх прав. 
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року). 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала як така, що відповідає нормам процесуального права підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення. 
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» в особі філії – Дніпропетровське обласне управління Акціонерного товариства «ДЕРЖАВНИЙ ОЩАДНИЙ БАНК УКРАЇНИ» - залишити без задоволення. 
Ухвалу Самарського районного суду м. Дніпра від 22 травня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини судового рішення проголошені 10 березня 2026 року.

Повний текст судового рішення складено 13 березня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді О.В. Свистунова

В.С. Городнича