ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 683/3217/25
Провадження № 22-ц/820/865/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2026 року (суддя Цішковський В.А.) за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (далі ТОВ «Українські фінансові операції») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 06.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 4791966, на умовах строковості, зворотності, платності у розмірі 7 500 грн. строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 20 днів. Відповідач у свою чергу, зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти у порядку та розмірі, визначених договором.
27 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Українські фінансові операції» був укладений договір факторингу № 27/02/2025 за умовами якого ТОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4791966 від 06.07.2024 року, на загальну суму 37912,50 грн., яка складається із тіла кредиту – 7500 грн., заборгованості за процентами 26662,50 грн., штрафні санкції – 3750 грн.
Позивач зазначив, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 7500 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Проте, відповідач свої зобов`язання перед первісним кредитором не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в розмірі 48000 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 7500 грн., відсотків нарахованих первісним кредитором – 26 662,50 грн., відсотків нарахованих позивачем – 13 837,50 грн., 
Посилаючись на зазначене, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь загальну суму заборгованості за договором №4791966 від 06.07.2024 року, в сумі 48000 грн., яка складається з суми заборгованості за основним боргом - 7500 грн., суми заборгованості за процентами нарахованих первісним кредитором - 26 662,50 грн., відсотків нарахованих ТОВ «Українські фінансові операції» за 123 календарних днів 13 837,50 грн., а також судовий збір в розмірі - 2422,40 грн., та витрати на правову правничу допомогу в розмірі 10000 грн.
Стягнути в порядку частин 10 та 11 статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду.
Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2026 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за договором № 4791966 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 06.07.2024 року в розмірі 48 000 грн., яка складається з суми заборгованості з тіла кредиту – 7 500 грн.; нарахованих процентів первісним кредитором – 26 662,50 грн.; нараховані відсотки ТОВ «Українські фінансові операції» – 13 837,50 грн. 
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір в розмірі 2 422,40 грн., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.
Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за укладеним кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Українські фінансові операції» як нового кредитора слід стягнути вказану заборгованість. Враховуючи, що позовні вимоги щодо заявленої до стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі, суд дійшов висновку, щоз ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» слід стягнути 10 000 грн. понесених на професійну правничу допомогу, та судовий збір в розмірі 2 422,40 грн
Стосовно вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин 10 та 11 статті 265 ЦПК України з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, судом не встановлено підстав для застосування зазначених норм права до спірних правовідносин, у зв`язку з чим відмовив у задоволені цих вимог.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення відсотків у сумі 40500 грн., та ухвалити нове в цій частині про відмову у стягненні відсотків, змінити розподіл судових витрат. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не погоджується із нарахуванням йому процентів за користування кредитом, скільки він був мобілізований до Збройних Сил України з 25.02.2022 року, а кредитний договір укладено 06.07.2024 року, він є військовослужбовцем, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим підлягають застосуванню положення п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» щодо нарахування та стягнення процентів за користування кредитом. Нарахування відповідачу будь-яких відсотків як первісним кредитором ТОВ «Лінеура Україна», так і новим ТОВ «Українські фінансові операції» є незаконним.
Також зазначив, що витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн. є неспівмірними, та не підлягають задоволенню в разі часткової відмови у позові.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Українські фінансові операції» вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не підтверджуються належними доказами. Апелянтом не надано належних доказів на підтвердження участю у бойових діях і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України за період із 06.07.2024 р. по 01.07.2025 року. При цьому судом не допущено порушень процесуальних норм, а ухвалене рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни або скасування відсутні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до вимог п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 7500 грн. та в частині відмови у задоволені позовних вимог учасниками по справі не оскаржується, тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.
Судом встановлено, що 06.07.2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено Договір №4791966 про надання коштів на умовах споживчого кредиту у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором «40538», відповідно до якого, ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язалось надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором.
Відповідно до п.п. 1.2., 1.3 Договору, сума кредиту складає 7500 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів.
Згідно п.1.4 Договору, тип процентної ставки - фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти на таких умовах: 1.4.1. стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1,5%.
На підставі погоджених умов, викладених в п. 2.1. Договору ТОВ «Лінеура Україна» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок Клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 .
06 липня 2024 року ТОВ «Лінеура Україна» перерахувало кредитні кошти у сумі 7 500 грн. на вказаний ОСОБА_1 картковий рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 06.03.2025 року.
Згідно з листом АТ «Приват Банк» від 19.11.2025 р., також встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , на яку 06.07.2024 року було зараховано кошти у сумі 7500 грн.
27 лютого 2025 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції» укладено договір факторингу №27/02/2025, у відповідності до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передає (відступає) ТОВ «Українські фінансові операції» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Українські фінансові операції» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до п. 1.3. Договору факторингу № 27/02/2025 від 27.02.2025 ТОВ «Лінеура Україна» зобов`язується протягом 10 (десяти) робочих днів з дати відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит Фактору, повідомити Боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних Фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про Фактора, шляхом повідомлення в особистому кабінеті Боржника, та/або відправлення текстового повідомлення (sms - повідомлення) на зазначену в анкеті Боржника електронну адресу та/або телефонний номер.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 року вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» набуло права грошової вимоги до відповідача, в сумі 37912,50 грн., з яких: 7 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26 662,50 грн. - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором, 3750 грн. – штрафні санкції.
Відповідно до витягу з Реєстру боржників до ТОВ «Українські фінансові операції» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за Договором №4791966 від 06.07.2024 року, загальна сума заборгованості склала 34 162,50 грн., з якої: 7 500 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 26 662,50 грн. - сума заборгованості за відсотками нарахована первісним кредитором.
Відповідно до п. 1.3 Договору 4791966 строк кредиту 360 днів: з 06.07.2024 року по 30.06.2025 року.
Станом на дату укладення договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025 року строк дії кредитного договору № 4791966 від 06.07.2024 року не закінчився. В межах строку дії кредитного договору № 4791966 від 06.07.2024 року ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 28.02.2025 року по 30.06.2025 року здійснено нарахування процентів за 123 календарних дні в сумі 13 837,50 грн. 
Згідно з розрахунками заборгованості за договором № 4791966 від 06.07.2024 року у період з 06.07.2024 по 27.02.2025 включно ТОВ «Лінеура Україна» нараховані проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 26662,50 грн., у період з 28.02.2025 по 30.06.2025 включно ТОВ «Українські фінансові операції» нараховані проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 13837,50 грн., загальна сума заборгованості за договором № 4791966 від 06.07.2024 склала: 48000 грн.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію», згідно ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. ч. 4, 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частинами 1, 2, 4 статті 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
У разі надсилання електронного документа кільком адресатам або його зберігання на кількох електронних носіях інформації кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.
Оригінал електронного документа повинен давати змогу довести його цілісність та справжність у порядку, визначеному законодавством.
Відповідно до статті 12 цього закону перевірка цілісності електронного документа проводиться шляхом перевірки електронного цифрового підпису.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.
Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.
Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.
Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.
Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.
Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.
Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.
Зібрані докази вказують на те, що 06.07.2024 року ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Лінеура Україна» в електронній формі кредитний договір, за умовами якого вказана фінансова компанія перерахувала на картковий рахунок останнього кредитні кошти у розмірі 7500 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в порядку, визначеному кредитним договором.
Факт перерахування коштів за Договором №4791966 у розмірі 7500 грн. підтверджується повідомленням ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 06.03.2025 року та листом АТ «Приват Банк» від 19.11.2025 року, яким встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 , на яку 06.07.2024 року було зараховано кошти у сумі 7500 грн.
Після закінчення строку кредитування (30.06.2025 року) ОСОБА_1 не повернув грошові кошти та не сплатив проценти за користування ними.
Факт укладення ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів сторонами не оспорюються.
За договором факторингу ТОВ «Лінеура Україна» відступило право вимоги за кредитним договором ТОВ «Українські Фінансові Операції».
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 не виконав зобов`язання за кредитним договором, а тому з нього на користь ТОВ «Українські Фінансові Операції» як нового кредитора слід стягнути неповернутий кредит в розмірі 7500 грн.
Проте, заслуговують на увагу посилання апелянта ОСОБА_1 на пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону № 1357-ІХ від 30 березня 2021 року, який набрав чинності 23 квітня 2021 року, як підставу не нарахування йому як військовослужбовцю процентів за користування кредитом.
До апеляційної скарги ОСОБА_1 надав довідку ІНФОРМАЦІЯ_1 №1/207 від 19.12.2025 року, довідку командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 №5601 від 19.02.2024, довідку військової частини НОМЕР_5 від 03.12.2025 року Форма 5, які підтверджують, що молодший сержант ОСОБА_1 призваний по мобілізації у Збройні Сили України з 25.02.2022 року.
Зазначені докази прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки подання їх до суду першої інстанції було зумовлено поважними об`єктивними причини (частина 3 статті 367 ЦПК України). Відповідач з 25. 02.2022 року перебуває на військовій службі, про розгляд справи повідомлявся за місцем його реєстрації, судові повістки вручалися за його довіреністю батькам, які не змогли йому із-за його участі в місцях безпосереднього бойового зіткнення, повідомити про розгляд даної справи у суді першої інстанції. 
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 1275-VII від 20.05.2014 в редакції закону на час призову відповідача на військову службу ( 25.02.2022 ) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Особливий період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій (абзац тринадцятий частини першої статті 1Закону України «Про оборону України»).
В Україні діє воєнний стан, який був введений в дію відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, та з того часу по даний неодноразово продовжувався Указами Президента України, затвердженим Законами України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».
Воєнний стан на території України діє і на час розгляду даної цивільної справи.
Як вбачається із матеріалів справи, кредитний договір між сторонами було укладено 06.07.2024 року, а відповідач ОСОБА_1 призваний на військову службу за мобілізацією 25.02.2022 року, з того часу і на дату видачі довідки 19.12.2025 року проходить військову службу, що підтверджується довідкою начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 №1/207 від 19.12.2025 року, довідкою командира військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_2 №5601 від 19.02.2024 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, довідкою форми 5 командира військової частини НОМЕР_5 , тобто на дату укладення договору позики і в період виконання його умов на відповідача поширювалися пільги, передбачені вищезазначеною нормою Закону, у зв`язку підстави для стягнення нарахованих процентів за період з 06.07.2024 року по 27.02.2025 року у розмірі 26662,50 грн. та за період з 28.02.2025 року по 30.06.2025 року - 13837, 50 грн. відсутні. 
Зважаючи на зазначене, рішення суду першої інстанції в розміру заборгованості за кредитом підлягає зміні. 
З ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в розмірі 7500 грн. - заборгованість за тілом кредиту.
Щодо стягнення судових витрат, у тому числі витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2442,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
До позовної заяви позивачем додано: договір про надання юридичних послуг №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, заявку на виконання доручення від 21.04.2025 року до договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, детальний опис робіт (наданих послуг) № 4791966 від 14.10.2025 року, акт № 4791966 прийому-передачі виконаних робі (наданих послуг) від 14.10.2025 року, згідно договору №01/08/2024-А від 01.08.2024 року, в якому зазначено детальний перелік виконаних робіт (наданих послуг) на загальну суму 10000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2021 року у справі № 550/936/18.
Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Ці висновки узгоджуються й з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18.
Суд також повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
Проаналізувавши долучені до позовної заяви докази на підтвердження факту понесення ТОВ «Українські фінасові операції» витрат на правничу допомогу документи, із врахуванням принципу пропорційності задоволених позовних, позов задоволено на 15,62 %, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 1562 грн.
Також, за подання позовної заяви ТОВ «Українські фінансові операції» сплатило 2242,40 грн. судового збору. Враховуючи, що позов задоволено на 15,62 %, із ОСОБА_1 підлягає стягненню 378,38 грн. судового збору на користь позивача.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 3633,60 грн. Враховуючи, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена на 84,38 %, із ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 3066,03 грн.
Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на зазначене з ТОВ «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2687,65 грн. (3066,03 – 378,38).
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд –
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 січня 2026 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором та змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №4791966 від 06 липня 2024 року в сумі 7500 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» витрати на правову допомогу в розмірі 1562 грн.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2687,65 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 31 березня 2026 року.

Судді            Т.О. Янчук

Л.М.Грох

О.І. Ярмолюк