Справа №: 297/181/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року м. Берегове 

Суддя Берегівського районного суду Закарпатської області Ільтьо І. І., розглянувши матеріали, що надійшли з Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України,

За вчинення правопорушень, передбачених ст. ст. 124 та 122-4 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

21.01.2026 року до Берегівського районного суду Закарпатської області надійшли матеріали з Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП.
Разом з цим, з Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській областінадійшли матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, справа №297/182/26, №297/183/26 та №297/184/26.
Постановою Берегівського районного суду Закарпатської області від 26 січня 2026 року об`єднано справи про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 , за вчинення правопорушень, передбачених передбачених ст. ст. 124, 124, 124 та 122-4 КУпАП
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №570147 від 19.01.2026 року вбачається, що в м. Берегове, по вул. Мочолівська, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , де допустив зіткнення з тз марки Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2 та зник з місця події, чим порушив п.2.10.а.ПДР – залишення водіями транспортного засобу. 
Відповідно до проколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №570142 від 19.01.2026 року вбачається, що в м. Берегове, по вул. Мочолівська, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувавши бокового інтервалу з правої сторони та допустив зіткнення з тз марки АУДІ, д.н.з. НОМЕР_3 , внаслідок чого тз отримало механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив п.13.3.ПДР – порушення правил зустрічного роз`їзду.
При цьому, з протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №570143 від 19.01.2026 року вбачається, що в м. Берегове, по вул. Стефаника, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувавши бокового інтервалу з правої сторони та допустив зіткнення з тз марки Хюндай, д.н.з. НОМЕР_2 внаслідок чого тз отримало механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив п.13.1.ПДР.
Крім того, згідно протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №570088 від 19.01.2026 року вбачається, що в м. Берегове, по вул. Стефаника, громадянин ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки Мерседес, д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувавши бокового інтервалу з правої сторони та допустив зіткнення з двома транспортними засобами марки Шкода, д.н.з. НОМЕР_4 та марки Мерседес Віто, д.н.з. НОМЕР_5 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки, чим порушив п.13.3.ПДР.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був повідомлений належним чином про місце, дату та час судового засідання. Разом з тим, від адвоката особи, яка притягається до відповідальності ОСОБА_2 надійшло клопотання про закриття провадження відносно останнього за ст. 122 КУпАП, проте за ст. 124 КУпАП, останній вину у вчиненому визнав повністю. Просив призначити мінімальний розмір покарання. 
Відповідно до ст. 268 КУпАП: при розгляді справ про адміністративне правопорушення, передбачене частиною ст. 124 та 122-4 КУпАП, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, не є обов`язковою.
Відтак, суддя відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, вважає за можливе провести розгляд справи в відсутність ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, на підставі яких можливо розглянути справу та винести рішення, що сприятиме досягненню завдань, визначених ст. 245 КУпАП, та розгляду справи в межах строків, які передбачені ст. 277 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі, суддя приходить до наступних висновків.
Згідно зі ст. 252 КУпАП: орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Відповідно до ст. 124 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Відповідно до п.2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306 (далі по тексту - Правила дорожнього руху) водій механічного транспортного засобу повинен під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, що підтверджується протоколами про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 №570143 від 19.01.2026 року, Серії ЕПР1 №570142 від 19.01.2026 року, Серії ЕПР1 №570088 від 19.01.2026 року та доданими до нього матеріалами, зокрема: Схемою місця ДТП від 19.01.2026 року, поясненнями ОСОБА_3 від 19.01.2026 року, ОСОБА_4 від 19.01.2026 року, ОСОБА_5 від 19.01.2026 року, ОСОБА_6 від 19.01.2026 року, висновком про результати медичного огляду з метою виявлення стану ОСОБА_1 від 19.01.2026 року. 
Вказані докази є взаємопов`язаними між собою та такими, що підтверджують наявність в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого за ст. 124 КУпАП, поза розумним сумнівом.
Разом з тим, відповідно до ст. 122-4 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність за залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні.
Відповідно до п.2.10.а Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001року №1306 у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди.
Із поданого клопотання ОСОБА_2 вбачається, що у даному ДТП ОСОБА_1 покинув місце ДТП не у зв`язку із намірами уникнути покарання або переховуватись від поліції, а тому що йому стало погано та він втратив можливість реально оцінювати ситуацію та керувати своїми діями, не міг керувати ними. Також пояснив, що 19.01.2026 року під час виконання своїх функціональних обов`язків, розвезення вантажу (товарів) на автомобілі роботодавця, рухаючись по місту Берегове, ОСОБА_1 різко стало погано, внаслідок чого він втратив контроль над своїм тілом, мовою, та не міг керувати своїми діями. Після скоєння ДТП та остаточної зупинки автомобіля, внаслідок зіткнення із перешкодою, ОСОБА_1 було негайно госпіталізовано медиками до лікарні. 
Згідно інформації КНП «Закарпатського центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» ЗОР ОСОБА_1 на момент скоєння ним ДТП було встановлено діагноз «судоми» та він був госпіталізований до місцевої лікарні, де перебував до 30.01.2026 року. 
Таким чином, зазначені матеріали не містять належних і допустимих доказів, які б у сукупності беззаперечно підтвердили, що ОСОБА_1  мав прямий умисел залишити транспортний засіб після дорожньо-транспортної пригоди, до якої він був причетний. 
Фактичні дані, викладені у матеріалах справи, мають формальний характер і не містять об`єктивних відомостей, які б свідчили про вчинення особою саме залишення місця дорожньо-транспортної пригоди.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, у справах "Кобець проти України" від 14.02.2008, "Берктай проти Туреччини" від 08.02.2001, "Леванте проти Латвії" від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення "за відсутності розумних підстав для сумніву", що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
Відповідно до вимог діючого законодавства про адміністративні правопорушення, а саме ст. 9, 245 КУпАП, особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за наявності в її діях події та складу адміністративного правопорушення, який має бути встановлений судом тільки після всебічної та повної оцінки всіх належних доказів по справі.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь. Суд при розгляді справи про адміністративне правопорушення повинен прийти до висновку про винуватість особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, поза розумним сумнівом.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України).
Відповідно до ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення.
Підсумовуючи наведене, ретельно дослідивши та перевіривши в ході розгляду усі наявні в справі докази, приходжу до переконання про відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у залишенні місця дорожньо-транспортної пригоди в судовому засіданні встановлено не було, у зв`язку з чим провадження у справі про адміністративне правопорушення, слід закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу правопорушення. 
Обставин, що виключають адміністративну відповідальність, визначених ст. 17 КУпАП, у даній справі не встановлено, передбачені ст. 38 КУпАП строки накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи не закінчились.
Відповідно до ст. 36 ч. 2 КУпАП, якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Враховуючи вищенаведене, особу правопорушника, приймаючи до уваги характер вчиненого правопорушення, даних про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, ступінь його вини, обставини передбачені ст. ст. 34, 35 КУпАП, вважаю, що міра відповідальності, із застосуванням ст. 36 КУпАП, яка буде необхідною і достатньою для виховання порушника, є адміністративне стягнення у вигляді штрафу в межах санкції ст. 124 КУпАП 
Накладаючи адміністративне стягнення, суддя керується положеннями статті 23 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи, що вчинила адміністративне правопорушення, у дусі точного і неухильного додержання Конституції, законів України, поваги до прав, честі та гідності інших громадян, до правил співжиття, запобігання вчинення нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Така міра покарання, на переконання судді, буде достатньою для виправлення ОСОБА_1 та запобігання вчиненню ним нових правопорушень, та відповідатиме меті адміністративного стягнення, встановленого в ст. 23 КУпАП.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Крім цього, на підставі п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір” вважаю за необхідне стягнути з  ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 665 грн. 60 коп.. 
Керуючись ч. 2 ст. 36, ст. 122-4, ст. 124, ст. 283, п. 2 ст. 284 КУпАП, п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”,-

П О С Т А Н О В И В :

Провадження у справі про притягнення до адміністративної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 – закрити, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП. 
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124, та із застосуванням ст. 36 КУпАП, накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , в користь держави 665,60 гривень судового збору.
Відповідно до статті 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу..
Постанова може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності протягом десяти днів з дня винесення постанови через Берегівський районний суд Закарпатської області до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя       Іван ІЛЬТЬО