Справа №:755/21690/25
Провадження №: 2-о/755/107/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2026 р.  Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді - Хромової О.О.
при секретарі - Церні В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник - ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме просила встановити факт реєстрації шлюбу 05 травня 2015 року між ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_2 , 05 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку.
На обґрунтування заяви зазначила, що 05 травня 2015 року між заявником та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у місті Донецьку. Після укладення шлюбу прізвище заявника залишено без змін. З 2015 року по 2016 рік разом з чоловіком заявник проживала за адресою: 
АДРЕСА_1 . У 2016 році виїхали з окупованої території на територію, підконтрольну органам державної влади та місцевого самоврядування України, для подальшого постійного проживання. Спільно проживали у місті Києві за адресою: АДРЕСА_2 , в орендованій квартирі з
27 липня 2021 року по 03 листопада 2025 року, вели спільний побут, набували та реалізовували спільні права та обов`язки, продовжували будувати сім`ю на принципах взаємоповаги та відданості сімейним цінностям. У заявника знаходяться всі оригінали документів ОСОБА_2 , зокрема, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, свідоцтво про шлюб. Також у 2024 році ОСОБА_2 звертався до медичного закладу про надання медичної допомоги. Сповіщення сім`ї № 685 прийшло на адресу заявника, за її заявою відкрито кримінальне провадження щодо безвісти зниклого чоловіка. 11 липня 2025 року ОСОБА_2 мобілізовано до лав Збройних Сил України, який зник безвісти 26 вересня 2025 року поблизу населеного пункту Березове Синельниківського району Дніпропетровської області.
Відділом державної реєстрації актів цивільного стану листом від 03 жовтня 2025 року
№ 280/33.4-87, повідомлено, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації щодо державної реєстрації шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за період з
05 травня 2015 року по дату надання відповіді не виявлено. Оскільки будь-який акт (рішення, документ), виданий органом самопроголошеної Донецької народної республіки та органами влади вказаного регіону внаслідок її окупації збройними силами російської федерації після 01 серпня 2014 року є недійсним і не створює правових наслідків, відділом державної реєстрації відмовлено у внесенні запису про державну реєстрацію шлюбу.
Реєстрація шлюбу була здійснена у м. Донецьку, який з 07 квітня 2014 року має статус тимчасово окупованих територій. Легітимні органи державної влади та місцевого самоврядування України тимчасово не мають реальної можливості здійснювати свої повноваження на зазначеній території відповідно до Конституції та законів України, в тому числі, щодо реєстрації актів цивільного стану. Отже, єдиним можливим способом внесення відповідних змін до Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації щодо державної реєстрації шлюбу між заявником та ОСОБА_2 є відповідне рішення суду.
Встановлення факту реєстрації шлюбу необхідно заявникові для звернення до органів ІНФОРМАЦІЯ_7, Координаційного штабу з метою реєстрації електронного кабінету осіб, зниклих безвісти, а також звернення до інших органів з метою пошуку ОСОБА_2 (в тому числі, отримання службового розслідування). Також встановлення вказаного факту необхідно заявникові для реєстрації шлюбу органами влади на території, підконтрольній Україні, внаслідок чого матиме можливість офіційно звертатися до відповідних органів для його можливого пошуку чи повернення з полону. Відсутність запису про державну реєстрацію шлюбу порушує законні права заявника щодо використання всіх пільг, інтересів, і обмежує можливість подальшого пошуку чоловіка.
У поряду автоматизованого розподілу судової справи між суддями, заяву передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року заяву залишено без руху та надано заявникові строк для усунення недоліків - два дні з дня отримання копії ухвали.
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 24 листопада 2025 року про залишення заяви без руху вручено заявникові 26 листопада 2025 року.
26 листопада 2025 року (вхід. № 72141) до суду від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено квитанцію про сплату судового збору.
28 листопада 2025 року, після завершення робочого дня, до суду надійшло підтвердження про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 грудня 2025 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку окремого провадження, призначено судове засідання на 27 січня 2026 року на 15 год. 00 хв.
27 січня 2026 року судове засідання, призначене на 15 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із відсутністю електропостачання в приміщенні суду. Наступне судове засідання призначено на 10 березня 2026 року на 12 год. 30 хв.
27 січня 2026 року представник заявника ОСОБА_1 - адвокат Єремов М.С., подав до суду клопотання про долучення доказів, а саме: просив долучити до матеріалів справи копії протоколів опитування осіб адвокатом від 16 січня 2026 року: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Козлова С.В.
10 березня 2026 року у судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та іі представник - адвокат Єремов М.С., вимоги заяви підтримали та просили задовольнити, надали пояснення, аналогічні до викладених у тексті заяви.
Заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, у судове засідання свого представника не направили, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки не повідомили.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та її представника, оцінивши надані докази, суд приходить до таких висновків.
Зі свідоцтва про народження від 05 червня 1979 року серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським відділом ЗАГС міста Донецьк, встановлено, що ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, про що 05 червня 1979 року в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис
№ 884. Батьками зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Свідоцтво про народження містить відмітку про видачу паспорту серії НОМЕР_2 від 31 травня 1996 року.
До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Кіровським РВ ДМУ УМВС України в Донецькій області 31 травня 1996 року, що належить ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, Донецька область.
На сторінці 10 (десятій) вказаного документа міститься штамп про реєстрацію шлюбу 05 травня 2015 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 69, проставлений Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області.
Також в матеріалах справи міститься копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Кіровським РВ у місті Донецьку ГУ ДМС України в Донецькій області 18 квітня 2014 року, що належить ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у
смт. Старомихайлівка Мар`їнського району Донецької області.
На сторінці 10 (десятій) вказаного документа міститься штамп про реєстрацію шлюбу 05 травня 2015 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 69, проставлений Відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку Донецької області.
Відповідно до свідоцтва про шлюб від 05 травня 2015 року серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, 05 травня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , 
ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 69. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_7 », дружини - « ОСОБА_8 ».
У листі Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 03 жовтня 2025 року,
вих. № 280/33.4-87, зазначено, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації щодо державної реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 05 травня 2015 року по дату надання відповіді не виявлено. Водночас, зазначено, що Україна не визнає правосуб`єктності самопроголошеної Донецької народної республіки та органів влади вказаного регіону внаслідок її окупації збройними силами Російської Федерації. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами вказаного регіону після 01 серпня 2014 року, є недійсним і не створює правових наслідків. Оскільки свідоцтво про шлюб видане органом влади самопроголошеної Донецької народної республіки є недійсним і не створює правових наслідків, рекомендовано звернутися до суду про встановлення факту, що має юридичне значення.
До матеріалів справи також долучено копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 03 грудня 2021 року № НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган видачі - 8027, а також копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон від 16 жовтня 2016 року № НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган видачі - 8089.
Також позивачем надано паперові копії довідки переселенця із мобільного застосунку «Дія» від
01 липня 2022 року № 3004-7501100705 щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 .
Згідно довідки від 17 вересня 2024 року № 9392, виданої КНП «Консультативно-діагностичний центр» Голосіївського району міста Києва (Травматологічний пункт), ОСОБА_2 , 1978 року народження, 17 вересня 2024 року звертався до травмпункту щодо травми.
Зі сповіщення сім`ї від 29 вересня 2025 року № 685 встановлено, що солдат ОСОБА_2 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший стрілець-вогнеметник третього механізованого відділення третього механізованого взводу першої механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_7 , під час виконання бойового завдання 26 вересня 2025 року поблизу населеного пункту Березове Синельниківського району Дніпропетровської області зник безвісти.
Суд враховує, що сповіщення адресовано ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, що Дніпровським управлінням поліції ГУ НП у місті Києві 04 жовтня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження
№ 12025100040003180 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 КК України на підставі заяви ОСОБА_1 від 03 жовтня 2025 року про те, що її чоловік ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , старший стрілець-вогнеметник третього механізованого відділення третього механізованого взводу першої механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_7 , під час виконання бойового завдання 26 вересня 2025 року поблизу населеного пункту Березове Синельниківського району Дніпропетровської області зник безвісти, про що свідчить витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 14 жовтня 2025 року.
У протоколі опитування особи від 16 січня 2026 року зазначено, що адвокатом Єремовим М.С. на підставі пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статті 92 ЦПК України проведено опитування ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та яка повідомила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2023 року. Взаємовідносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризує як доброзичливі, тихі, спокійні, не шобутні, має чудові відносини з цією сімейною парою. На питання № 3 відповіла, що з 21 вересня 2023 року знайома з цією сімейною парою, засвідчує, що вони проживали і проживають за цією адресою.
Суд враховує, що у протоколі опитування особи зазначено, що опитуваній особі роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, про що проставлено особистий підпис особи. Також ОСОБА_3 шляхом проставлення особистого підпису підтвердила, що надає згоду на опитування, жодного фізичного чи психологічного примусу до неї не застосовано, попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України та присягає говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи.
Підпис опитуваної особи засвідчено адвокатом Єремовим М.С. 16 січня 2026 року.
У протоколі опитування особи від 16 січня 2026 року зазначено, що адвокатом Єремовим М.С. на підставі пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статті 92 ЦПК України проведено опитування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_4 , та яка повідомила, що знайома з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з серпня 2021 року. Взаємовідносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризує як тиху, ввічливу сімейну пару, без шкідливих звичок. Проживали на спільній території та вели спільне домогосподарство за адресою: 
АДРЕСА_2 . На питання № 3 відповіла, що з серпня 2021 року дані особи знаходились за вказаною адресою, як сімейна пара. Неодноразово ОСОБА_2 особисто наголошував на тісні сімейні відносини з ОСОБА_2 , спільний побут.
Суд враховує, що у протоколі опитування особи зазначено, що опитуваній особі роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, про що проставлено особистий підпис особи. Також ОСОБА_4 шляхом проставлення особистого підпису підтвердила, що надає згоду на опитування, жодного фізичного чи психологічного примусу до неї не застосовано, попереджена про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України та присягає говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи.
Підпис опитуваної особи засвідчено адвокатом Єремовим М.С. 16 січня 2026 року.
У протоколі опитування особи від 16 січня 2026 року зазначено, що адвокатом Єремовим М.С. на підставі пункту 7 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», статті 92 ЦПК України проведено опитування ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який проживає за адресою: АДРЕСА_5 , та який повідомив, що знайомий з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з вересня 2021 року. Взаємовідносини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 характеризує як дружню сімейну пару, без шкідливих звичок, проживали на спільній території за адресою: АДРЕСА_2 , вели спільне сімейне життя. На питання № 3 відповів, що з вересня 2021 року дані особи перебували за даною адресою, як сімейна пара, вели спільний побут.
Суд враховує, що у протоколі опитування особи зазначено, що опитуваній особі роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, про що проставлено особистий підпис особи. Також ОСОБА_12 шляхом проставлення особистого підпису підтвердив, що надає згоду на опитування, жодного фізичного чи психологічного примусу до нього не застосовано, попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену статтею 384 КК України та присягає говорити правду, нічого не приховуючи і не спотворюючи.
Підпис опитуваної особи засвідчено адвокатом Єремовим М.С. 16 січня 2026 року.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
За змістом норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно із пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення.
Встановлення фактів є особливою функцією суду, необхідною для підтвердження певної обставини як факту, про що просить заявник. Необхідність цього виникає у зв`язку із прогалиною в інформації або її відсутності, яка не дає змоги дійти остаточного висновку у питанні.
Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України у перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно із частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2019 року по справі № 320/948/18 зазначила, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
-факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
-встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
-заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
-чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.
Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня
1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. 
Звертаючись до суду із вказаною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 зазначила, що місто Донецьк є тимчасово окупованою територією України, 05 травня
2015 року вона та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб у місті Донецьку, згодом змінили місце проживання, переїхали на підконтрольну територію та спільно проживали у місті Києві. Водночас, в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній актовий запис про шлюб.
Частиною третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
У частині 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою.
Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та Єдиного державного демографічного реєстру в обсязі, визначеному Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус».
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державній реєстрації відповідно до цього Закону підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть.
Відповідно до частини другої статті 9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану.
Згідно із частиною першою, другою статті 12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Відомості, зазначені в актових записах про народження фізичної особи та її походження, шлюб, смерть, складених виконавчими органами сільських, селищних та міських рад на паперових носіях та в електронному вигляді, вносяться до Державного реєстру актів цивільного стану громадян протягом трьох робочих днів з дня надходження актового запису до відповідного відділу державної реєстрації актів цивільного стану.
Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передбачено, що суди можуть встановити факти реєстрації шлюбу, якщо в органах РАГСу не зберігся відповідній запис чи відмовлено у його відновленні, або він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту цивільного стану. Із заявами про встановлення факту реєстрації шлюбу може звернутися подружжя або кожен із них. Якщо заяву подано лише одним з подружжя другий з них притягається до участі у справі як заінтересована особа.
Як уже зазначалося раніше, у листі Дніпровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від
03 жовтня 2025 року, вих № 280/33.4-87, зазначено, що за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації щодо державної реєстрації шлюбу між ОСОБА_2 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з
05 травня 2015 року по дату надання відповіді не виявлено.
Водночас, в матеріалах справи міститься копія свідоцтва про шлюб від 05 травня 2015 року серії
 НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку, 05 травня 2015 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що складено відповідний актовий запис № 69. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу - « ОСОБА_7 », дружини - « ОСОБА_8 ».
Також паспорт громадянина України, що належить ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , та паспорт  громадянина України, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , містять відповідні штампи про реєстрацію шлюбу 05 травня 2015 року із зазначенням номеру актового запису про шлюб - № 69.
Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні)» від 07 травня 2022 року № 562, абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від
16 квітня 2022 року № 457 викладено в такій редакції: «Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2022 року № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій».
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією затверджено наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого
2025 року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025 року за № 380/43786, «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», відповідно до якого вся територія Донецького району Донецької області вважається тимчасово окупованою територією України з 07 квітня 2014 року.
Частинами другою, третьою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Діяльність державних органів влади України, в т.ч. органів державної реєстрації актів цивільного стану України припинена та фактично не здійснюється на тимчасово окупованій території.
Також суд бере до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.
Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascuand Others v. Moldovaand Russia), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.
Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.
Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про реєстрацію шлюбу особи, виданих органами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливість збору доказів реєстрації шлюбу особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту реєстрації шлюбу ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 перебував на військовій службі та зник безвісті під час виконання бойового завдання. Встановлення юридичного факту необхідно заявникові для звернення до органів ІНФОРМАЦІЯ_7, Координаційного штабу з метою реєстрації електронного кабінету осіб, зниклих безвісти, а також звернення до інших органів з метою пошуку ОСОБА_2 (в тому числі, отримання службового розслідування). Також встановлення вказаного факту необхідно заявникові для реєстрації шлюбу органами влади на території, підконтрольній Україні, внаслідок чого заявник матиме можливість офіційно звертатися до відповідних органів для його можливого пошуку чи повернення з полону. Відсутність запису про державну реєстрацію шлюбу порушує законні права заявника щодо використання всіх пільг, інтересів, і обмежує можливість подальшого пошуку чоловіка.
Таким чином, встановлення факту реєстрації шлюбу має для заявниці юридичне значення, оскільки надасть їй право отримати свідоцтво про шлюб в органах державної реєстрації актів цивільного стану на території України, що є загальною передумовою визначення правового статусу громадянина у сфері шлюбно-сімейних правовідносин. Також встанволення даного факту дозволить заявникові реалізувати права дружини зниклого безвісті військовослужбовця, в тому числі щодо вчинення дій, спрямованих на його пошуки.
Відповідно до частини другої статті 319 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.
Даний факт має юридичне значення, оскільки на його підставі для заявника виникають правові підстави для реалізації власних прав.
На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 263-265, 315, 319, 354 ЦПК України, Правилами державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000 року № 52/5, Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), про встановлення факту, що має юридичне значення, - задовольнити.
Встановити факт реєстрації шлюбу 05 травня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку між громадянкою України ОСОБА_1 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьк, Україна, та громадянином України ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у селищі Старомихайлівка, Мар`їнського району Донецької області, Україна, про що складено відповідний актовий запис № 69.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заявник - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 , зареєстрована за адресою: 
АДРЕСА_1 , місце проживання внутрішньо переміщеної особи: 
АДРЕСА_2 .
Заінтересована ососба - Дніпровський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 26088676, адреса місцезнаходження: бульв. Верховної Ради, 8/20, м. Київ, 02100.
Повне рішення суду виготовлено 23 березня 2026 року, після завершення періоду тимчасової непрацездатності головуючого судді Хромової О.О.

Суддя О.О. Хромова