Справа № 643/7397/25
Провадження № 2/643/643/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026   

09 квітня 2026 року місто Харків 
Салтівський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Сугачової О.О.,
секретаря Мовчан К.О.,
відповідача ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі представника – начальника головного управління Галини Баєвої, до ОСОБА_1 , про стягнення надміру виплаченої пенсії, 

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з вищевказаними позовом до відповідача ОСОБА_1 , яким просить стягнути з останнього на користь ГУПФ України в Харківській області суму переплати пенсії в розмірі 116711,04грн., а також суму сплаченого судового збору.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 01.03.2024, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV на підставі заяви від 03.04.2024 за № 4479, виписки з акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 322230 від 01.03.2024, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова. Виплата пенсії припинена на підставі довідки, виданої Харківкою обласною державною адміністрацією Департаменту охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» № 96 від 31.12.2024 про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 01.03.2024. Листом від 11.02.2025 № 2000-0308-8/22929 ОСОБА_1 повідомлено про те, що виплату пенсії призупинено у зв`язку зі скасуванням II групи інвалідності з дати встановлення – 01.03.2024. У зв`язку зі скасуванням довідки було зайво виплачено пенсію у розмірі 116711,04 грн. та запропоновано внести зазначені кошти на рахунок Пенсійного фонду України як зайво виплачена пенсія. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 права на отримання пенсії по інвалідності не має. На теперішній час, сума надміру виплаченої пенсії відповідачем у добровільному порядку на рахунок ГУПФУ в Харківській області не повернута. 
Відповідач скористався правом надання відзиву проти позову, в кому зазначив, що починаючи з 2009 у нього почались епілептичні напади, перенесена транзисторна ішемічна атака в травні 2010, що підтверджується виписками з медичних карт. Також наявність вказаного захворювання підтверджується проходженням у 2015 ВЛК за результатами якої ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби мирний час, обмежено придатний у воєнний час. Враховуючи те, що відповідач багато років працював а посадах пов`язаних з Державною службою, то з метою уникнення будь-яких можливих непорозумінь не здійснював оформлення статусу інваліда та не оформлював відповідну пенсію. Після наявних епілептичних нападів на роботі відповідач в серпні 2023 звільнився з державної служби та розпочав процедуру збору документів щодо можливого отримання статусу особи з інвалідністю. За результатами зібраних документів Слобідською міжрайонною МСЕК 01.03.2024 складено акт огляду №585 та видано довідку до акту огляду МСЕК від 01.03.2024, відповідно чого відповідачу встановлено ІІ групу інвалідності з 01.03.2024 строком до 01.03.2025. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на довідку ХОДА Департаменту охорони здоров`я КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи про невизнання інвалідом від 31.12.2024 №96. Відповідач зазначає, що його не було повідомлено про будь-який перегляд документів стосовно невизнання його інвалідом, а тому останній був позбавлений можливості надати будь-які пояснення або надати додаткові документи та дослідження. З аналізу інформації, яка міститься у Довідці №96 вбачається, що рішення прийнято 31.12.2024 заочно, при цьому як у довідці, так і в інших документах відсутнє обґрунтування прийнятого іншого рішення, що свідчить про його неправомірність. Враховуючи норми чинного законодавства, в тому числі Закону України «Про пенсійне забезпечення», судову практику – позивач повинен довести вину відповідача у формі прямого умислу, спрямованого на свідоме неповідомлення про обставини, які мали значення для отримання пенсії по інвалідності, з метою незаконного отримання такої. У відповідача відсутнє взагалі будь-яке зловживати своїм правом та не було наміру вводити в оману органи Пенсійного фонду. 
Позивач правом надання відповіді на відзив не скористався.
Від представника позивача до суду надійшла заява, якою останній просить суд розглядати справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, підтримуючи обставини та доводи, вискалені у відзиву проти позову, просив у задоволені позову відмовити.
Суд, вивчивши доводи позивача, заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку та отримував пенсію по інвалідності ІІ групи з 01.03.2024, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV на підставі заяви від 03.04.2024 за № 4479 та виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААГ № 322230 від 01.03.2024, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією м. Харкова.
Із довідки № 96 виданої КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної адміністрації департаменту охорони здоров`я, вбачається, що ОСОБА_1 31.12.2024 заочно оглядався і за результатами не визнаний інвалідом з 01.03.2024, рішення Слобідського міжрайонного МСЕК скасовано.
Далі, на підставі довідки, виданої Харківською обласною державною адміністрацією Департаменту охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» № 96 від 31.12.2024 про невизнання ОСОБА_1 особою з інвалідністю з 01.03.2024, відповідно до виписки з акту огляду медико-соціальної експертної комісії до довідки серії 12ААГ № 322230 від 01.03.2024, виданої міжрайонною Слобідською медико-соціальною експертною комісією, ОСОБА_1 з 01.03.2024 встановлено ІІ групу інвалідності до 01.04.2025, виплата пенсії припинена. 
Відповідно до рішення відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 203040019630 від 10.02.2025, ОСОБА_1 права на отримання пенсії по інвалідності не має. Рішення від 10.04.2024 про призначення ОСОБА_1 пенсії по інвалідності ІІ групи скасовано з дати призначення пенсії 01.03.2024. Ініційовано питання стягнення з ОСОБА_1 незаконно отриманих пенсійних коштів за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 у судовому порядку.
Відповідно до службової записки № 5442/03-16 від 07.02.2025 ОСОБА_1 виплату пенсії призупинено з 01.03.2024, сума переплаченої пенсії за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 складає 116711,04 грн. 
11.02.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області направило ОСОБА_1 лист № 2000-0308-8/22929 щодо повернення надміру виплаченої пенсії в сумі 116711,04 грн. за період з 01.03.2024 по 28.02.2025. 
Такі обставини вбачаються із копій рішення рішення відділу перерахунків пенсій № 2 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 203040019630 від 10.02.2025, довідки Харківською обласною державною адміністрацією Департаменту охорони здоров`я «Обласний центр медико-соціальної експертизи» № 96 від 31.12.2024, довідки Слобідською МСЕК серії 12ААГ № 322230 від 01.03.2024, службової записки № 5442/03-16 від 07.02.2025, листа № 2000-0308-8/22929 щодо повернення надміру виплаченої пенсії (а.с.7-13).
Перевіряючи обґрунтованість заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно зі ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (ч. 1 ст. 4 Закону № 1058).
Відповідно до ст. 9 Закону № 1058, в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Пенсії по інвалідності призначаються в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату здоров`я, внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання ( втому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства). Пенсії по інвалідності призначаються незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи (ст. 23 Закону України «Про пенсійне забезпечення»).
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058 затверджено постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі за текстом Порядок № 22-1).
У розділі ІІ Порядку № 22-1 встановлено перелік документів, необхідних для призначення пенсії. Згідно із п. 2.2. до заяви про призначання пенсії по інвалідності додаються документи, перелічені в підпунктах 1-4 пункту 2.1 цього розділу, тобто документ, що засвідчує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; документи про стаж; індивідуальні відомості про застраховану особу, додані органом, що призначає пенсію; відомості про місце проживання особи.
Орган, що призначає пенсію, додає до заяви одержану ним від МСЕК виписку з акта огляду МСЕК (абзац 2 п. 2.2. Порядку № 22-1). 
Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Згідно зі ст. 50 Закону № 1058, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.
Відповідно до п. 3 Порядку повернення сум пенсій, виплачених надміру, та списання сум переплат пенсій, що є безнадійними, до стягнення, затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України № 6-4 від 21 березня 2003 року із змінами, суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду України чи в судовому порядку відповідно до статті 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, ст. 50 Закону № 1058 встановлено дві підстави для повернення пенсіонером сплачених йому пенсійних виплат: коли має місце зловживання з боку самого пенсіонера, який надав недостовірні дані, що впливають на призначення пенсії; або коли такі дані були наданні страхувальником.
Зловживанням є умисні протиправні дії пенсіонера, спрямовані на безпідставне отримання пенсій, або отримання пенсії у більшому, ніж визначено законом, розмірі. 
Згідно зі ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, над міру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії (внаслідок відновлення здоров`я тощо) до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку.
Зловживанням з боку пенсіонера в розумінні ч. 1 ст. 103 Закону № 1788-ХІІ є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, про які йому було достовірно відомо. 
Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 25 жовтня 2016 року у справі № 686/26486/14-а та постановах Верховного Суду від 25 вересня 2018 року у справі № 340/644/15-а та від 21 лютого 2020 року у справі № 173/424/17(2-а/173/41/2017).
Отже, для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії, має достеменно встановити, що факт переплати пенсії, що враховуються при її обчисленні, відбувся у зв`язку із поданням пенсіонером завідомо недостовірних відомостей. 
Оцінюючи докази, що свідчать про можливе зловживання, суду слід виходити  з презумпції дійсності документів, наданих для призначення/перерахунку пенсії, та презумпції добросовісності заявника. Ці презумпції може бути спростовано на підставі доказів, що доводять умисел заявника на отримання пенсії без законних для цього підстав.
Правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-91цс14 (постанова від 02 липня 2014 року) визначено, що до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. 
Тобто, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц та постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №607/4570/17-ц зазначено, що: «правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум».
Суд зазначає, що обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів.
У позовній заяві позивачем зазначено, що у зв`язку з надходженням до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області довідки КЗОЗ «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Харківської обласної адміністрації департаменту охорони здоров`я № 96, якою було скасовано рішення міжрайонної Слобідської медико-соціальної експертної комісії м. Харкова про визнання відповідача ОСОБА_1 з 01.03.2024 особою з інвалідністю ІІ групи, рішенням від 10.02.2025 № 203040019630 відповідачу була припинена виплата пенсії, а рішення про її призначення скасовано з дати призначення пенсії, тобто з 01.03.2024. Розмір надміру виплаченої відповідачу пенсії за період з 01.03.2024 по 28.02.2025 склав 116711,04 грн. 
Водночас, позивачем під час розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження фактів подання відповідачем ОСОБА_1 до органів Пенсійного фонду України завідомо неправдивих документів, які стали підставою для призначення пенсії, а також зловживання з боку відповідача, або його недобросовісності.
В пункті 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 зазначено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. 
Аналогічний висновок також міститься у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», у справі «Ґаші проти Хорватії» та у справі «Трґо проти Хорватії» (постанова Верховного Суду від 05.02.2018 у справі № 556/1231/17).
Для правильного вирішення питання про утримання надміру сплачених сум пенсії орган, що уповноважений призначати пенсії мав достеменно встановити факт переплати пенсії у зв`язку із поданням недостовірних відомостей, що враховуються при її обчисленні, та з чиєї вини нараховано суми соціальних виплат у розмірі, що суперечить вимогам Закону.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 20.05.2019 у справі №489/205/16-а та від 03.10.2019 у справі №487/3380/16-а. 
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України).
Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, отримані з порушенням порядку, встановленого законом (ст. 78 ЦПК України).
Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечення.
Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що прийняття рішення про призначення пенсії та сам факт здійснення надміру виплаченої пенсії, здійснено внаслідок поведінки відповідача, яка б містила ознаки зловживань чи за своїм характером була недобросовісною, а відтак виплачені пенсійні виплати не підлягають поверненню.
Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Зважаючи на результат вирішення спору та відмову в задоволенні позовних вимог, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного вище та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-268, 274, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні позовних вимог Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області в особі представника – начальника головного управління Галини Баєвої, до ОСОБА_1 , про стягнення надміру виплаченої пенсії. 

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня оголошення рішення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення складено 09.04.2026

Суддя О.О. Сугачова