Головуючий І інстанції: А.І. Сидорук

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2026 р. 	Справа № 480/11805/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. , Подобайло З.Г. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2025, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 23.12.25 по справі № 480/11805/23
за позовом ОСОБА_1 
до  Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба , Міністерства оборони України в особі Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба   
про визнання правочину недійсним,
ВСТАНОВИВ:
Представник позивачів ( ОСОБА_1 та Гуш Т.В.) 30.10.2023 засобами поштового зв`язку звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд: визнати недійсним з часу укладення контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військовго навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти Міністерства оборони України в особі начальника Харківського національного університету Повітряних Сил ім. Івана Кожедуба бригадного генерала ОСОБА_2 , укладений з рекрутом ОСОБА_1 26.08.2022.
22.11.2023 Сумським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про повернення позову ОСОБА_3 до Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба та Міністерства оборони Українив особі Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба про визнання правочину недійсним.
В частині вимог ОСОБА_1 судом 22.11.2023 відкрито провадження у справі, про що постановлено ухвалу.
24.11.2025 Сумським окружним адміністративним судом постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, а саме шляхом подання до суду заяви про поновлення позивачу пропущеного ним строку звернення до адміністративного суду з доказами, що підтверджують поважність причини пропуску процесуального строку.
До суду надійшла заява позивача від 25.11.2025 про поновлення строку звернення до суду, яка була подана засобами поштового зв`язку 26.11.2025.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 25.11.2025 про поновлення строку звернення до суду - відмовлено.
Позовну заяву від 27.10.2023 ОСОБА_1 до Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба та Міністерства оборони України в особі Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба про визнання правочину недійсним - залишено без розгляду.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що позивач не мав у себе в розпорядженні тексту та примірника укладеного контракту. Лише у вересні 2023 року його текст було отримано позивачем разом з документами як додатку до позовної заяви Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба до ОСОБА_1 про стягнення коштів на відшкодування витрат на навчання. 13 вересня 2023 року поштою на адресу позивачів було отримано листа від Сумського окружного адміністративного суду з ухвалою про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі.
Разом з цим до отримання цього листа з суду позивачами було отримано лист поштою від Харківського Національного Університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням під час навчання у вищому військовому навчальному закладі.
На переконання апелянта 27 вересня 2023 року саме в межах місячного строку для звернення до суду ОСОБА_1 було подано до Сумського окружного адміністративного суду зустрічну позовну заяву про визнання недійсним контракту.
Відповідач скориставшись своїм правом надав до Другого апеляційного адміністративного суду відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому зазначає, що на його думку, аргументи позивача є формальними, відірвані від фактичної поведінки особи та обставин реальності. Позивач намагається руйнувати принципи правової визначеності. Відповідач вважає, що аргументи позивача виглядають не як захист, а як технічна спроба обійти строк, ретроспективна конструкція, а не реальна причина. 
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Залишаючи без розгляду позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не спростовано факту не отримання спірного Контракту раніше, ніж до вересня 2023 року, а також не наведено інших причин поважності пропуску строку звернення до суду, отже позивачем пропущено такий строк без поважних причин, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду позову з наступних підстав.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
За приписами статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Частиною першою статті 118 КАС України визначено, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.
Згідно з частиною першою статті 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), стосовно якої пропущено строк. Пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Перевіряючи дотримання позивачем строків звернення до суду з цим позовом, колегія суддів виходить з наступного.
Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Також колегія суддів наголошує на тому, що встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись». Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
У цій справі позивач звернулася до суду із пропуском установленого процесуальним законом строку та при цьому обставини, на які посилається позивач в обґрунтування підстави незвернення до суду з позовом у строк, який пропущено, носять суб`єктивний характер і напряму залежали від волевиявлення та власної поведінки самого позивача.
Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом поважними причинами визнаються ті обставини, існування яких є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного звернення до суду з даним позовом.
Реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики і таке інше. Не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача.
Колегією суддів встановлено, що позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду на підтвердження своєї позиції зазначає, що не мав у себе в розпорядженні тексту та примірника укладеного контракту та лише у вересні 2023 року його текст було отримано позивачем разом із документами, як додаток до позовної заяви. 27.09.2023 позивачем в межах місячного строку для звернення було подано зустрічну позовну заяву до суду про визнання контракту недійсним. 17.10.2023 судом було повернуто зустрічну позовну заяву. 30.10.2023 після отримання ухвали суду від 17.10.2023 позивач звернувся до суду з окремою позовною заявою у цій справі. Саме з цих обставин позивачем було пропущено строк з поважних причин.
В матеріалах справи міститься копія контракту про проходження військової служби (навчання) у ЗСУ курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти, який підписано позивачем та Міністерством оборони України в особі Харківського національного університету повітряних сил ім. Івана Кожедуба 26.08.2022. 
У пункті 8-1 Контракту наявний підпис позивача про отримання другого примірника Контракту. Також наявний запис від 31.07.2023 про припинення чинності такого контракту (а.с.15).
З матеріалів справи встановлено, що саме під час підписання Контракту позивач дізнався про його зміст та отримав його копію. Про факт втрати, викрадення, знищення, тощо Контракту позивач суду не зазначає. 
Отже, в даному випадку, відсутні правові підстави з`ясовувати, чи наявні інші докази отримання позивачем Контракту (журнал з підписом про вручення контрактів курсантам, тощо), оскільки сам Контракт містить як відповідний пункт, так і підпис позивача про отримання Контракту, а також відповідач не стверджує про факти втрати Контракту. 
Колегія суддів не бере до уваги аргументи позивача, що копії Контракту у нього не було, оскільки просто посилання на те, що він не мав Контракту, не достатньо для доведення такого факту, оскільки обов`язок зберігати копію Контракту, яка йому була надана, в даному контексті, покладається саме на позивача, як на одну із сторін Контракту, яка зобов`язана виконувати його умови.
Щодо доводів апеляційної скарги позивача про відсутність у неї повної цивільної дієздатності на момент підписання контракту, колегія суддів зазначає наступне. 
Згідно з нормою абзацу четвертого ч.1 ст.20 Закону України ''Про військовий обов`язок і військову службу'' на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби, а саме особи, які мають повну загальну середню, професійно-технічну або вищу освіту віком від 17 років до 30 років, у тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік початку військової служби, та не мають військових звань офіцерського складу, - на військову службу (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, у тому числі тих, що здійснюють підготовку осіб на посади сержантського та старшинського складу.
Судом першої інстанції встановлено, що на момент підписання Контракту вік позивачки складав 17 років, а тому відсутні підстави стверджувати, що порушено процедуру отримання копії Контракту, з тієї підстави, що він отриманий особою, яка не досягла 18 років.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки позивачем не спростовано перед судом факту не отримання спірного Контракту раніше, ніж до вересня 2023 року, а також не наведено інших причин поважності пропуску строку звернення до суду, отже позивачем пропущено такий строк без поважних причин, а тому у задоволенні заяви про поновлення строку звернення до суду суд відмовляє.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі “Серявін та інші проти України” (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано залишив без розгляду адміністративний позов.
Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Колегія суддів вважає, що ухвала Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 по справі № 816/1585/17 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Сумського окружного адміністративного суду від 23.12.2025 по справі № 480/11805/23 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов   З.Г. Подобайло