УХВАЛА

14 квітня 2026 року 
м. Київ

cправа № 908/713/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Васьковський О.В. - головуючий, Пєсков В.Г., Погребняк В.Я. 
розглянувши матеріали касаційної скарги  ОСОБА_1 
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026
у справі № 908/713/20
за заявою Комунального підприємства "Водоканал"
до боржника Товариства з обмеженою відповідальністю "Грааль" 
про визнання банкрутом -
ВСТАНОВИВ:
Ухвалою Верховного Суду від 26.03.2026 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі №908/713/20 на підставі пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, частини 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
30.03.2026 ОСОБА_1 повторно звернувся до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі № 908/713/20.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 908/713/20 визначено колегію суддів Верховного Суду у складі: головуючий суддя - Васьковський О.В., суддя - Пєсков В.Г., суддя - Погребняк В.Я., що підтверджується протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 31.03.2026.
Розглянувши матеріали касаційної скарги, колегія суддів Касаційного господарського суду зазначає про таке.
З аналізу змісту статей 55, 129 Конституції України вбачається, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Серед основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких - не допустити безладного перебігу судового процесу (рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").
В контексті викладеного Суд вважає за необхідне зазначити, що Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: "Levages Prestations Services v. France" від 23 жовтня 1996 року; "Brualla Gomes de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року).
Як вбачається з прохальної частини повторної касаційної скарги, її подано на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026, яка була предметом касаційного оскарження за касаційною скаргою, у відкритті касаційного провадження за якою скаржнику відмовлено ухвалою Верховного Суду від 26.03.2026 на підставі пункту пункту 1 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, частини 3 статті 9 Кодексу України з процедур банкрутства. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї ж особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення. 
Суд звертає увагу скаржника, що приписами пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України визначено процесуальне обмеження щодо повторної подачі касаційної скарги після відмови у відкритті касаційного провадження цієї особи на це саме судове рішення, яке є загальним для всіх суб`єктів та узгоджується зі статтею 129 Конституції України, якою як одну із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, і не може бути визнане обмеженням права доступу до суду в розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18.11.2022 у справі №903/682/21.
Зважаючи на те, що 26.03.2026 ОСОБА_1 вже було відмовлено у відкритті касаційного провадження на постанову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі №908/713/20, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї ж особи на це саме судове рішення на підставі пункту 3 частини першої статті 293 ГПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 234, 235, 287, пунктом 3 частини 1 статті 293 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду,-
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі №908/713/20.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Васьковський
Судді В.Г. Пєсков 
В.Я. Погребняк