ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2150/26 Справа № 171/1271/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю., 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі
апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» 
на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи,–
В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2025 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області із позовом до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення моральної шкоди, завданої незаконним звільненням з роботи.

Позов мотивований тим, що позивачка працювала у котлотурбінному цеху ДТЕК КРИВОРІЗЬКА ТЕС на посаді машиніста насосних установок 5 розряду, загальний стаж роботи на ДТЕК КРИВОРІЗЬКА ТЕС складає 13 років.

14.01.2021 позивача незаконно, з грубим порушенням Конституції, КЗпП та інших нормативних актів було звільнено з роботи відповідно до наказу №7-к від 14.01.2021 року.
Рішенням по справі №171/102/21 від 14.12.2022 позовні вимоги позивача до Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено.
Визнано незаконним та скасовано наказ Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» №7-к від 14.01.2021про звільнення ОСОБА_1 за п.2 ст. 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді машиніста насосних установок 5 розряду котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго». Стягнено з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за одинадцять місяців у розмірі 177803,70 грн з утриманням з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.
Позивач вказала, що зазнала психологічні та душевні страждання, які спричинені знущанням, психологічним тиском, приниження з боку відповідача в період з січня 2021 року по грудень 2022 року: постійне цькування позивача у робочому колективі за належність до первинної профспілкової організації «Захист праці» у відокремленому підрозділі Криворізька Теплова Електрична Станція Акціонерного Товариства «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО»; психологічний тиск з метою звільнення позивача за власним бажанням; втрата ділової репутації; повторне звільнення після відновлення на посаді; неможливість знайти роботу за фахом, що призвело до неможливості належно утримувати двох дітей віком 10 років.
У зв`язку з чим позивачка просила суд відшкодувати з відповідача на її користь моральну (немайнову) шкоду у розмірі 24 826,80 грн, оскільки незаконним звільненням з ініціативи роботодавця їй завдано моральних страждань, вона утратила нормальні життєві зв`язки, виникла потреба докласти додаткових зусиль для організації свого життя.

Розпорядженням в.о. голови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області у порядку п. 2 ч. 1 ст. 31 ЦПК України цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , представник позивача – ОСОБА_2 до Відокремленого підрозділу «Криворізької теплової електричної станції» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» про стягнення моральної шкоди направлена до Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області (Покровського міського суду Дніпропетровської області).

Ухвалою Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області (Покровського міського суду Дніпропетровської області) від 17.06.2024 справа прийнята до провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року позовні вимоги задоволено повністю.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (код ЄДРПОУ 00130872, місцезнаходження вул. Добролюбова, 20, м. Запоріжжя) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 моральну шкоду завдану незаконним звільненням з роботи в сумі 24826 (двадцять чотири тисячі вісімсот двадцять шість ) гривень 80 коп.
Стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» (код ЄДРПОУ 00130872, місцезнаходження вул. Добролюбова, 20, м. Запоріжжя) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 коп.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14.10.2025 року у справі №171/1271/24 в частині зменшення розміру моральної шкоди завданої незаконним звільненням визначеної до стягнення з АТ «ДТЕК ДНІПРОЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 . 

У відзиві позивачка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ, що виникають з трудових відносин.
Згідно п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді, а також оголошенням на веб-порталі Судової влади України.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року у справі №171/102/21, задоволено позов ОСОБА_1 , поновлено її на посаді машиніста насосних установок 5 розряду котлотурбінного цеху Відокремленого підрозділу «Криворізька теплова електрична станція» Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» та вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача відповідних виплат у зв`язку із поновленням її на роботі.
За результатами апеляційного провадження, постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 березня 2023 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2022 року у справі №171/102/21 в частині скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишено без змін.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.
Частиною другою статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
Зазначена норма закону (стаття 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно із статтею 237-1 КЗпП України, є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Встановлене Конституцією України та Законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.
Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, що полягало у звільнення позивача із займаної посади, відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 05 червня 2020 року у справі № 711/2765/16-ц .
Встановлено, що за результатами розгляду справи № 171/102/21 судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що звільнення ОСОБА_1 у січні 2021 року є таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачка довела факт порушення своїх законних прав, яке полягало в незаконному звільненні з роботи. 
Що, у свою чергу, спричинило моральні страждання, зумовило тривалий процес відновлення порушених трудових прав, адже протягом десяти місяців позивач була позбавлена заробітної плати, змушена була докладати зусиль для їх захисту в суді, зазнала порушення звичних життєвих зв`язків і потребувала додаткових зусиль для організації свого життя.
Доводи апелянта про те, що розмір моральної шкоди, визначений Покровським міським судом Дніпропетровської області у справі №171/1271/24 не відповідає принципам справедливості, розумності й добросовісності, колегія суддів не приймає до уваги, зважаючи на наступне.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі», Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Разом з тим, враховуючи, що моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.
Позивачем були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, які свідчать про порушення її законних прав на працю та отримання заробітної плати. Зокрема, доведено, що таке порушення полягало у незаконному звільненні на підставі наказу №7-к від 14.01.2021 року.
Наслідком зазначених протиправних дій стали тривалі моральні страждання позивача, значний період відновлення порушених трудових прав, оскільки протягом двадцяти трьох місяців вона була позбавлена можливості отримувати заробітну плату, змушена була докладати суттєвих зусиль для захисту своїх прав у судовому порядку, зазнала втрати звичних життєвих зв`язків, що, у свою чергу, потребувало додаткових зусиль для організації як власного життя, так і життя своєї родини.
Крім того, колегія суддів враховує, що внесення до трудової книжки та наказу про звільнення запису про припинення трудових відносин на підставі пункту 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку з нібито невідповідністю кваліфікації займаній посаді об`єктивно могло сформувати негативне уявлення про професійні якості позивачки. Такий запис створює у потенційних роботодавців сумніви щодо її професійності та належного рівня кваліфікації, що, у свою чергу, негативно впливає на її ділову репутацію.
Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ступінь вини відповідача обтяжується обставиною повторного звільнення позивача. Зокрема, після поновлення на посаді на підставі судового рішення у справі №171/102/21, позивача повторно було звільнено наказом №230-к від 14.12.2022 року.
Водночас зазначене звільнення було оскаржене позивачем у Софіївському районному суді Дніпропетровської області у справі №171/87/23, за результатами розгляду якої вказаний наказ визнано незаконним, що свідчить про системний характер порушень трудових прав позивача з боку відповідача.
Внаслідок незаконного звільнення позивач зазнала душевних страждань, що виразились у порушенні нормальних життєвих зв`язків, погіршенні психологічного стану та необхідності витрачати додаткові зусилля для відновлення своїх прав. 
Зважаючи на вищевикладене, та враховуючи, що внаслідок незаконних дій відповідача позивач зазнала душевних страждань, які виразилися у переживаннях, пов`язаних із незаконним звільненням, порушенням звичних життєвих зв`язків та необхідністю докладати додаткових зусиль для організації свого життя і захисту порушених прав, оцінюючи характер та тривалість таких страждань, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений 24 826, 80 грн розмір моральної шкоди є обґрунтованим, співмірним завданій шкоді та відповідає засадам розумності і справедливості. 

Сукупність встановлених обставин свідчить про те, що позивач зазнав істотних душевних страждань, пов`язаних із незаконним звільненням, тривалим позбавленням засобів існування та необхідністю судового захисту своїх прав, що дає підстави вважати визначений розмір моральної шкоди обґрунтованим та співмірним завданій шкоді. 

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про те, що визначений судом розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону. 
Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, – 

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ДТЕК Дніпроенерго» – залишити без задоволення.
Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 14 жовтня 2025 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 23 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко