Справа № 758/5561/22 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)

20 лютого 2023 року місто Київ 

Подільський районний суд міста Києва у складі:
головуючого - судді Ларіонової Н. М.,
при секретарі судового засідання Волошиній А.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду районного суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів, -
В С Т А Н О В И В :
В липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому уточнивши позовні вимоги, просить: 1) визнати п. 4 Заяви № 1001847006001 про приєднання Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.03.2021 року укладену між позивачем та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» частково недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину; 2) здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 1001847006001 від 30.03.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту.
Позов мотивований тим, що 30.03.2021 року між ОСОБА_1 , 
та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було підписано Заяву № 1001847006001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та надання ОСОБА_1 коштів у сумі 47059,77 грн строком на 48 місяців. Відповідно до положення 2. Заяви вказано загальний розмір кредиту 47059,77 грн, обов`язки за кредитним договором № 1001847006001 від 30.03.2021 року позивач виконував відповідно графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачував. 20.03.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001271993101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 15 000,0 грн. 24.06.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001339606401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 15 000,0 грн. 07.09.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001398413701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 22 159,0 грн. 12.11.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001450622101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 69 636,0 грн. Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконував в повному обсязі та вчасно. Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 1001847006001 від 30.03.2021 року, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами за користування кредитом) згідно з умовами цього договору. Обов`язки за кредитним договором № 1001847006001 від 30.03.2021 року позивач виконує відповідно графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує. Зазначає, шо дізнався, що за первісними виконаними договорами № 1001271993101 від 20.03.2019 р., № 1001339606401 від 24.06.2019 р., №1001398413701 від 07.09.2019 р. та № 1001450622101 від 12.11.2019 р. була включена плата за обслуговування кредитної заборгованості та інші послуги банку щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Зокрема договорами вищевказаних договорів встановлена плата за обслуговування кредитної заборгованості, що суперечить вимогам чинного законодавства та порушує його права, як позичальника. Такі умови кредитних договорів щодо внесення оплати за обслуговування кредитної заборгованості є несправедливими та такими, що суперечить вимогам закону та порушує його права, тому ці пункти слід визнати недійсними з моменту укладання договору та зобов`язати відповідача здійснити перерахунок сплачених ним з часу укладання кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену ним у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором № 1001947006001 від 30.03.2021 р., а залишок зобов`язати банк переказати на рахунок позивача. 
Провадження у справі відкрито ухвалою від 25.07.2022 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
В судове засідання позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. 
Відповідачі, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, не подали відзив на позовну заяву, в зв`язку з чим відповідно до вимог ст.ст.223 ч.4, 280 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку.
Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 30.03.2021 року між ОСОБА_1 , та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було підписано Заяву № 1001847006001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та надання ОСОБА_1 коштів у сумі 47059,77 грн строком на 48 місяців.
Відповідно до положення 2. Заяви вказано загальний розмір кредиту 47059,77 грн, обов`язки за кредитним договором № 1001847006001 від 30.03.2021 року позивач виконував відповідно графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачував. 
20.03.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001271993101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 15 000,0 грн.
24.06.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001339606401 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 15 000,0 грн. 07.09.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001398413701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 22 159,0 грн.
12.11.2019 р. між ОСОБА_1 та АТ «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву № 1001450622101 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб про надання йому котів у сумі 69 636,0 грн. 
Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 виконував в повному обсязі та вчасно. 
Відповідно до п. 1.1 Кредитного договору № 1001847006001 від 30.03.2021 року, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби, включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом із процентними платежами (процентами за користування кредитом) згідно з умовами цього договору. 
Обов`язки за кредитним договором № 1001847006001 від 30.03.2021 року позивач виконував відповідно графіку погашення заборгованості і кошти за кредитом сплачує. 
Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
За вимогами ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною.
Відповідно до копії договору яка міститься в матеріалах справи, підпис позичальника відсутній.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Таким чином, істотними умовами договору є ті умови, без погодження яких договір взагалі не вважається укладеним, вони відображають природу договору, відсутність будь-якої з них не дає змоги сторонам виконати обов`язки, які покладаються на сторони за договором. Істотними умовами договору є також такі умови, які прямо не названі у нормативних актах, але конче потрібні для договору даного виду.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).
Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша зантересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальжй частині судового рішення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий cnociб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заітересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового ршення, застосувавши відповідні положения норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.
Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обгрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового ріщення в якості обгрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.
Велика Палата Верховного Суду знов наголошує, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Taxi висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.
Таким чином позовні вимоги про визнання недійсними положень в частині пунктів 4 заяви № 1001847006001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.03.2021 р. укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» частково недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину підлягають задоволенню саме у зв`язку із обранням неналежного способу захисту порушеного права.
Крім того, вимоги в частині здійснення зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 1001847006001 від 30.03.2021 року в рахунок погашення суми тіла кредиту, не знайшли своє підтвердження в судовому засідання, тому слід відмовити.
Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення.
На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, як на підставу заявлених вимог підтверджених доказами, перевіреними в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн.
На підставі викладеного, ст.ст. 203,207,215,526, 626, 628,638,1054 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263,264-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
Позов  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів- задовольнити частково.
Визнати п.4 заяви № 1001847006001 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 30.03.2021 р. укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» частково недійсним з застосуванням наслідків недійсності правочину.
Стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок ).
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Повне найменування учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач - Акціонере товариство «Перший Український Міжнародний Банк» Товариство з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» (місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 4, код ЄДРПОУ 14282829).

Суддя 	Н. М. Ларіонова