Справа № 344/21117/24 
Провадження № 2/344/385/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області
в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,
секретарів: Мрічко Н.І., Чабанюк Ю.Б.,
представника позивача ОСОБА_1 ,
представників третьої особи: Бітківської Д.Є., Стефанець Г.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей відділу з питань опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком, - 
В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей відділу з питань опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком. 
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 28.04.2012 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб. Проживали вони у квартирі батьків дружини по АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 .
Позивач зазначає, що на початку 2016 року дружина почала провокувати різні конфлікти, застосовувати нецензурну лайку, вчиняти агресії щодо нього та сина, спробувала спричинити йому тілесні ушкодження у вигляді ударів по голові та інші дії. Після його численних вмовлянь у червні 2016 року дружина добровільно погодилась звернутися до психіатричного лікувального закладу та пролікувалася протягом двох тижнів. Настало незначне покращення. Проте, у серпні 2016 року все повторилося: у дружини з`явилися бажання постійно когось ображати із застосуванням ненормативної лексики та постійна агресія щодо нього та сина. На його вмовляння дружина повторно та добровільно 25.08.2016 звернулася до психіатричного лікувального закладу з надання психіатричної допомоги, де була госпіталізована, лікувалась стаціонарно до 15.09.2016. 06.09.2017 з такими самими симптомами дружина добровільно звернулася до комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я», де стаціонарно лікувалася до 03.10.2017.
Весною 2020 року дружина, з надуманих причин, подала заяву до суду про розірвання шлюбу. Таке її раптове рішення не відповідало його волі, однак 28.05.2020 Івано-Франківським міським судом їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу він забрав сина і вони разом із ним проживали у будинку його батьків по АДРЕСА_2 аж до початку 2022 року. У січні 2022, на прохання колишньої дружини, вони разом із сином повернулися проживати з відповідачкою у квартиру АДРЕСА_3 .
Не дивлячись на те, що вони проживали разом, колишня дружина запропонувала укласти договір про визначення місця проживання сина. Договір був укладений та нотаріально посвідчений 19.01.2023, згідно з яким їх син має проживати разом з ним.
На початку літа 2024 усі попередні симптоми хвороби у відповідачки почали повторюватися. Загострення хвороби спричинило до того, що вона почала вчиняти дії, які являли собою безпосередню небезпеку для оточуючих. При спробі нанести тілесні ушкодження своїй матері, яка приїхала до доньки та при виявленні реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередньо небезпеку щодо неї та сина.
17.09.2024 мати відповідачки - ОСОБА_6 викликала швидку допомогу, яка доставила відповідачку у супроводі працівників поліції до комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я», де хвора була оглянута лікарем-психіатром та госпіталізована до цього закладу. Комісія лікарів-психіатрів після особистого огляду зробили висновок про необхідність примусового лікування у психіатричному стаціонарі і що її стан становить загрозу для неї та оточуючих. Проте відповідачка не дала згоду на її лікування у стаціонарі та відмовилась від лікування взагалі. Щодо відповідачки ОСОБА_3 справа розглядалася Івано-Франківським міським судом, мати відповідачки була заслухана судом як свідок, однак суд у задоволенні заяви КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я « 19. 09.2024 відмовив.
У кінці вересня 2024 відповідачка вигнала його разом із сином із квартири. Вони поселились у будинку по АДРЕСА_2 . На даний час відповідачка знаходиться вдома, свою матір ОСОБА_6 27.10.2024 із квартири вигнала. 07.10.2024 забрала із школи сина, який зараз проживає разом із матір`ю. Забрати сина вона йому не дозволяє, малолітній син живе із хворою матір`ю. Він постійно надає кошти на утримання її та сина. У жовтні 2024 надав 12 тисяч гривень, хоча одержані кошти відповідачка витрачає не за призначенням, а на придбання непотрібних речей, комунальні послуги він також оплачує. Окрім того, син з 09 жовтня 2024 року по 21 жовтня 2024 року без усяких на те причин не відвідував школу і це ставить під загрозу його навчання. Про здоров`я сина відповідачка також не дбає, не готує їжу, годує сина випадковими продуктами, що негативно позначиться на його здоров`ї.
Мати відповідачки звернулася із заявою органу опіки та піклування, просила передати малолітнього сина на виховання батькові, щоб син проживав із батьком. Він також звертався до органу опіки та піклування та просив щоб вирішили місце проживання сина із батьком. 
У телефонній розмові син постійно просить щоб він його забрав до себе, однак відповідачка не дозволяє сина забрати, а висновку від органу опіки та піклування поки що немає, син знаходиться у квартирі із хворою матір`ю.
Шляхом позасудового вирішення цієї справи йому не вдалося, оскільки з відповідачкою домовитись неможливо.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлений позов у повному обсязі. Просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідачка у судове засідання не прибула, належним чином повідомлялася про розгляд справи.
Представник третьої особи - Органу опіки і піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради у судовому засіданні вказала на доцільність проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кроку народження, з батьком ОСОБА_2 , зважаючи на хворобу матері дитини та досліджені умови проживання місця проживання дитини. 
У судовому засіданні допитано свідка - ОСОБА_6 .
Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
28.04.2012 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 413 (свідоцтво серії НОМЕР_1 від 28.04.2012). 
У шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 травня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , укладений 28.04.2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 413, розірвано.
19.01.2023 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали нотаріально посвідчений Договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, згідно якого сторонами Договору визначено місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання батька, за адресою: АДРЕСА_2 .
Місце реєстрації позивача: АДРЕСА_2 .
Згідно довідки № 2242 від 05.02.2025, наданої Центром адміністративних послуг м. Івано-Франківська, за адресою: Івано-Франківська область, м. Івано-Франківськ, вул. Гната Хоткевича, буд. 44Д, кв. 9, зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 вересня 2024 року, за заявою комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради, відмовлено у задоволенні заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_3 в психіатричний заклад.
За інформацією комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради від 18.03.2025 за № 4584, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , неодноразово зверталася за стаціонарною та амбулаторною допомогою. Останній раз перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «ПОКЦПЗ» ФІ ОР з 17.09.2024 по 19.09.2024.
У копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_3 № 7017/24 КНП «Прикарпатський обласний клінічний центр психіатричного здоров`я» Івано-Франківської обласної ради зазначено: Діагноз - гострий поліморфний психотичний розлад із симптомами шизофренії, афективно-параноїдний синдром. Психічний стан: Доступна мовному контакту. Орієнтована правильно в часі, просторі, особі. На питання відповідає не завжди по суті. Говорить голосно, гримасить. Під час лікарського огляду дистанції не дотримується, переходить па «ти»… Мислення непослідовне, розірване, маячного забарвлення. Емоційно нестійка, з важкістю втримується на одному місці, гнівлива. Легко переходить від благодушності до злобливості. Афектується в сторону мами та чоловіка. Критика до свого стану відсутня.
У судовому засідання допитано свідка - ОСОБА_6 , яка повідомила, що є матір`ю відповідачки. У 2016 році ОСОБА_3 почала хворіти, лежала у психоневрологічному диспансері, пила антидепресанти. У 2020 році дочка розлучилася, залишила роботу, закінчувала різні курси, оформилася як ФОП. Дитина проживала з батьком. У серпні значно погіршився психічний ста дочки: не їла, схудла до 48 кг з 78, дитиною не цікавилась, стала дуже агресивною, вигнала ОСОБА_2 з дому, дитина плакала, проте не била дитину. ОСОБА_3 не спить цілу ніч, поскандалила з вчителями у школі, сказала, що не пустить дитину до школи поки перед нею не вибачаться. На даний час хлопчик проживає зі своїм батьком.
Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно додатку 6 до рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.01.2026 року № 131, суду надано висновок, яким визнано за доцільне місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .
У Висновку вказано наступне:
Позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту оцінки потреб особи, складеного 11.02.2025 року фахівцем із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради, складні життєві обставини наявні. ОСОБА_2 - батько малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю. Батьки розлучені. Зі слів батька, він бере участь у вихованні дитини, матеріально допомагає. Однак мати, ОСОБА_3 , чинить перешкоди у спілкуванні батька із сином. У помешканні створені належні умови для розвитку та проживання дитини.
Відповідачка ОСОБА_3 разом із сином проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї, складеного 11.02.2025 року фахівцем із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради, складні життєві обставини наявні. Відповідачка ОСОБА_3 разом із дитиною проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Сім`я ОСОБА_3 - ОСОБА_2 неповна. Мати ОСОБА_3 розлучена, виховує малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі слів матері, батько дитини ОСОБА_2 допомагає матеріально. У помешканні створені належні умови для проживання.
13.03.2025 року до Служби у справах дітей виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради надійшов лист від Ліцею № 15 Івано-Франківської міської ради № 139, у якому повідомлялося наступне: ОСОБА_4 в 2 семестрі пропустив такі дні: 14.01.2025, 16.01,2025, 17.01.2025, 21.01.2025, 22.01.2025, 23.01.2025, 24.01.2025, 27.01.2025, 28.01.2025, 29.01.2025, 30.01.2025. 31.01.2025, 03.02.2025, 04.02.2025, 05.02.2025, 06.02.2025, 07.02.2025, 10.02.2025, 11.02.2025, 12.02.2025; 13.02.2025, 14.02.2025, 17.02.2025,18.02.2025 року. Мати обіцяла, що довідка про хворобу буде, проте на даний час так і не надана. На час дистанційного навчання з 19.02.2025 по 11.03.2025 року учень жодного разу не виходив на відеозв`язок з допомогою системи для відеоконферцій «Зум». Станом на 12.03.2025 року ОСОБА_4 в ліцеї не з`являвся. Зі слів класного керівника 5-В класу, мати не відповідає на дзвінки, відповідає тільки на смс-повідомлення. Батько спілкується та контактує з класним керівником в телефонному режимі.
З метою з`ясування ситуації, викладеної у листі, працівниками Служби у справах дітей, спільно з фахівцем із соціальної роботи КЗ «Міський центр соціальних служб» Івано-Франківської міської ради, було відвідано сім`ю дитини ОСОБА_4 за адресою проживання батька: АДРЕСА_2 . Відповідно до акту оцінки потреб сім`ї, складеного 22.04.2025 року, складні життєві обставини наявні. Сім`я ОСОБА_2 неповна. Батько, ОСОБА_2 виховує малолітнього сина ОСОБА_2 . Дитина з 19.03.2025 року проживає разом із батьком, навчається на сімейній формі навчання з 24.04.2025 року. Зі слів батька, він не перешкоджає спілкуванню матері та сина, проте ОСОБА_4 сам не бажає спілкуватись із матір`ю.
Відповідно до акту обстеження умов проживання, складеного 22.04.2025 року, житло складається з п`яти кімнат, кухні, коридору, балкону, роздільного санвузла. У будинку проживає: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Базові потреби дитини забезпечені на достатньому рівні. Дитина мас необхідний одяг та взуття відповідно до віку та сезону, продукти харчування, іграшки, шкільне приладдя. Хлопчик проживає в окремій кімнаті, облаштованій спальним місцем та шафою для зберігання особистих речей. Житлово-побутові умови задовільні. Батько, ОСОБА_2 , повідомив, що з 19.03.2025 року син проживає разом із ним, хлопчика переведено на сімейну форму навчання. Зі слів ОСОБА_4 відомо, що він хоче проживати з батьком та не має бажання, на даний час, спілкуватися з матір`ю.
Відповідно до інформації, наданої керівництвом КНП «ЦПМКДД» ІФМР 30.06.2025 року, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під динамічним спостереженням щодо хронічних захворювань не перебуває. Останній огляд лікарем-педіатром проведено 27.05.2025 року. Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладено 26.05.2025 із лікарем-педіатром СП «МДП» ОСОБА_13 . На прийом дитину зазвичай супроводжує батько, інколи мати, рекомендації лікаря виконують.
На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 30.01.2026 року прийнято рішення про доцільність визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 .
Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків.
Поняття «розлучення дитини та матері» не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини, у разі визначення місця проживання дитини з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.
Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновки органу опіки та піклування. 
За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Суд враховує при вирішенні спору викладену у Висновку виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.01.2026 року № 131 позицію про доцільність місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , де створено належні житлово-побутові умови для проживання дитини.
Частиною третьою ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно положень ч. ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Підстави та порядок судового вирішення спору про участь у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, визначено ст. 159 СК України.
Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, характер спірних правовідносин, з урахуванням вищенаведеного судом, суд вважає, що наявні підстави для визначення місця проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,- 
У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено та підписано 23.02.2026 року.

Суддя Антоняк Т.М.