КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 квітня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/103/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Савонюка М.Я., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,- 
ВСТАНОВИВ:
До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі – позивач) до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (надалі – відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області щодо невжиття заходів для реалізації його права на забезпечення житлом відповідно до абзацу 2 частини 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
- зобов`язати Приютівську селищну раду у строк не пізніше 30 календарних днів з дня набрання рішенням суду законної сили: прийняти мотивоване рішення щодо реалізації його права на забезпечення житловим приміщенням відповідно до абзацу 2 частини 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; визначити конкретний спосіб реалізації, етапи та строки виконання такого рішення відповідно до вимог законодавства.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є учасником бойових дій, під час проходження військової служби отримав тяжку травму, пов`язану із захистом Батьківщини, не має у власності чи користуванні житлового приміщення та потребує поліпшення житлових умов. Рішенням виконавчого комітету Приютівської селищної ради №99 від 24.04.2024 взятий на квартирний облік.
Вказує, що з дати взяття на квартирний облік відповідач жодних реальних та послідовних дій, спрямованих на реалізацію права щодо забезпечення житловим приміщенням не вчинив. З 2015 року по даний час жодній особі зі статусом учасника бойових дій житлові приміщення не надавалися, будь-які активні дії щодо формування житлового фонду або використання безхазяйного майна не здійснювалися, що у свою чергу вказує на протиправну бездіяльність відповідача. 
Вважає, що відсутність місцевих програм забезпечення житловим приміщенням учасників бойових дій свідчить про ігнорування відповідачем законодавчо визначеного пріоритету забезпечення житлом такого категорії громадян. 
З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.
На обгрунтування заперечень зазначив, що рішенням виконавчого комітету Приютівської селищної ради прийняв рішення №99 від 24.04.2024 ОСОБА_1 взято на квартирний облік позачергового одержання житлового приміщення, як учасника бойових дій. На даний час позивач є двадцять четвертим у списку осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Вказує, що у комунальній власності відсутні житлові приміщення, від міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, підприємств, установ та організацій відповідно абзацу другого пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до цього часу Приютівська селищна рада не отримувала.
Наголошує, що у разі набуття у комунальну власність житлових приміщень, ці приміщення будуть надаватися в порядку черги за списком осіб на отримання такого житла, а позивач займає лише 24 позицію у відповідному списку. При цьому, зміна черговості з підстав, що один правовий статус має пріоритет перед іншим правовим статусом, законодавством України не передбачена. 
Для отримання грошової компенсації за належні для отримання жилі приміщення позивач до відділу соціального захисту Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області не звертався.
Зауважує, що Приютівська селищна рада, як представницький орган місцевого самоврядування, не приймала жодних рішень щодо ОСОБА_1 на реалізацію його права на житлові приміщення в порядку черги, адже дана функція відноситься до повноважень виконавчого органі місцевого самоврядування. 
З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

30.01.2026 позивач надав суду відповідь на відзив, у якій більш детально конкретизує доводи та обґрунтування, зазначені у позовній заяві, а також наводить свої аргументи на спростування тверджень відзиву відповідача.
Додатково вказує, що відповідачем не прийнято жодного мотивованого рішення щодо способу реалізації його права на забезпечення житлом, не визначено етапів чи строків його виконання, не запропоновано жодної альтернативної процедури (зокрема щодо компенсації). Відсутність житла не скасовує обов`язку прийняти рішення, не позбавляє відповідача можливості ініціювати альтернативні механізми реалізації права, не може бути підставою для повної бездіяльності протягом усього встановленого законом строку. 
Стосовно виплати компенсації стверджує, що відсутність звернення не може компенсувати відсутність рішення зі сторони відповідача. 

16.01.2026 ухвалою Кіровоградського окружного адміністративного суду відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в строки, визначені статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України. 
20.01.2023 до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову.
20.01.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
29.01.2026 представник відповідача подав суду клопотання про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
29.01.2026 позивач подав заперечення на заяву відповідача про розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
30.01.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання представника Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. 
13.02.2026 відповідач надав додаткові пояснення, у яких зазначає, що визначений абзацом 2 частини 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» дворічний строк станом на дату позову не сплив, відтак позовні вимоги є передчасними. Наголошує, що передумовою для виникнення обов`язку щодо реалізації права військовослужбовців та членів їх сімей на забезпечення житловим приміщенням є наявність житлової площі за місцем проходження служби та наближення черги за списком осіб на отримання такого житла. 
13.02.2026 позивач також надав письмові пояснення. Зазначає про відсутність доказів прийняття конкретних управлінських рішень або затверджених заходів, спрямованих на забезпечення реалізації його права в межах установленого строку. 
23.02.2026 позивач надав суду клопотання про витребування доказів від відповідача. 
26.02.2026 ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання позивача про витребування доказів. 
30.03.2026 позивач подав суду заяву про прискорення розгляду справи.
Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило.

Установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 від 27.05.2020 (а.с. 5).
Згідно довідки військової частини НОМЕР_2 №514п від 01.03.2025 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) та довідки військово-лікарської комісії від 30.05.2025 №2025-0530-1108 позивач 27.02.2025 в районі східніше Диліївка Бахмутського району Донецької області отримав травмування. Травмування отримано при безпосередній участі у бойових діях та здійсненні ним заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та яке пов`язане з виконанням обов`язків військової служби із захисту Батьківщини (а.с. 7).
Рішенням виконавчого комітету Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області №99 від 24.04.2024 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учасника бойових дій, жителя смт. Приютівка, взято на квартирний облік (а.с. 29).
05.01.2026 позивач звернуся до Приютівського селищного голови із заявою, у якій просив розпочати процедуру реалізації його права на забезпечення жилою площею або виплату грошової компенсації (а.с. 13).
Листом №02-12/9/39 від 09.01.2026 відповідач у відповідь на вказане звернення повідомив, що у період з 01.01.2015 по 31.12.2025 особам, які мають статус учасника бойових дій та перебувають на квартирному обліку, житлові приміщення не надавалися, рішення про надання житла (житлових приміщень) учасникам бойових дій не приймалися, безхазяйні житлові приміщення у комунальну власність також не приймались. У Приютівській селищній раді відсутні місцеві програми щодо забезпечення житлом учасників бойових дій в громаді. Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм житлових приміщень в Українській РСР, затвердженні Постановою ради Міністрів Української РСР і Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 №470, встановлені списки для першочергового та позачергового одержання жилих приміщень, в які включаються особи з різним правовим та соціальним статусом. Тому, існування місцевих програм для забезпечення матеріального благом лише певного статусу осіб буде порушення рівності прав на благо всіх інших учасників черги. Моніторинг комунального майна ведеться постійно, та при наявності вільних нежитлових приміщень, які можна буде перевести у житлові приміщення, такі дії будуть вчиненні. Станом на теперішній час вільні нежитлові приміщення, які потенційно можна перевести у житлові приміщення відсутні (а.с. 16). 

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно зі статтею 47 Конституції України держава бере на себе обов`язки надавати безоплатно житло громадянам, які потребують соціального захисту. Щодо інших категорій громадян обов`язок держави полягає у створенні умов, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України від 20.12.1991 №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі — Закон №2011-XII, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин), який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до частин 1 та 9 статті 12 Закону №2011-XII держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас за станом здоров`я або якщо вони на час звільнення мають вислугу військової служби не менше 20 років, або у відставку, а також у зв`язку зі скороченням штатів чи проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості їх використання на військовій службі, залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування - у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки і відповідних квартирно-експлуатаційних органах та користуються правом позачергового одержання житла. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Військовослужбовці, які набули право на пенсію відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", залишаються на такому обліку та користуються правом позачергового одержання житла. 
Відповідно до пункту 14 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі — Закон №3551-XII) учасникам бойових дій надаються такі пільги як першочергове забезпечення жилою площею осіб, які потребують поліпшення житлових умов, та першочергове відведення земельних ділянок для індивідуального житлового будівництва, садівництва і городництва, першочерговий ремонт жилих будинків і квартир цих осіб та забезпечення їх паливом.
Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами, установами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій, - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Частинами 1 та 2 статті 9 Житлового кодексу України від 30.06.1983 №5464-X (далі — ЖК України, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 36 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районного, міської, районної в місті, селищної, сільської ради.
Відповідно до законодавства України у випадках і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, громадян може бути взято на облік і не за місцем їх проживання.
Порядок обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, встановлюється цим Кодексом та законодавством України (ст. 38 ЖК України).
Статтею 43 ЖК України встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.
З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Законодавством України окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.
Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання регулюють Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджені постановою Ради Міністрів Української РСР і Української Республіканської Ради Професійних спілок від 11.12.84 №470 (далі — Правила №470).
Згідно з підпунктом 4 пункту 4 Правил №470 у першу чергу жилі приміщення надаються тим, що перебувають на квартирному обліку учасникам бойових дій та учасникам війни. Учасники бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи виконання обов`язків військової служби, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
Пунктом 38 Правил №470 передбачено, що громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР.
Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Відповідно до пункту 39 Правил №470 громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку загальної черги, крім осіб, що мають право першочергового одержання жилих приміщень, осіб, які користуються перевагою у строках одержання жилих приміщень, а також випадків, передбачених абзацом другим цього пункту. 
Пунктом 46 Правил №470 визначено категорії осіб, яким жилі приміщення надаються поза чергою.
Так, поза чергою жилі приміщення надаються:
1) громадянам, житло яких внаслідок стихійного лиха стало непридатним для проживання;
2) особам, направленим у порядку розподілу на роботу в іншу місцевість.
Жилі приміщення вказаним особам надаються підприємствами, установами, організаціями, до яких вони направлені на роботу, а у випадках, передбачених законодавством, - виконавчими комітетами місцевих Рад народних депутатів;
3) дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, після завершення терміну перебування у сім`ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладах для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також особам з їх числа у разі відсутності житла або неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення.
Особи з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, після досягнення 23 років не втрачають права на позачергове отримання жилого приміщення за рахунок коштів з державного та місцевих бюджетів за умови їх перебування в установленому порядку на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, на момент досягнення 23-річного віку;
4) дітям з інвалідністю з числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які проживають у сім`ях піклувальників, прийомних сім`ях та дитячих будинках сімейного типу, державних або інших соціальних установах, після досягнення повноліття, у разі коли за висновком медико-соціальної експертизи вони можуть здійснювати самообслуговування і вести самостійний спосіб життя;
5) громадянам, незаконно засудженим і згодом реабілітованим, за неможливості повернення займаного раніше жилого приміщення.
Жилі приміщення вказаним громадянам надаються виконавчим комітетом місцевої Ради народних депутатів, підприємством, установою, організацією, у віданні яких перебувало займане раніше приміщення, а при відсутності у підприємства, установи, організації жилої площі - виконавчим комітетом Ради народних депутатів за місцем проживання цих громадян до засудження;
5-1) особам, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни. Особи, зазначені у цьому підпункті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю 1 групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року;
5-2) членам сімей загиблих (померлих) ветеранів війни та членам сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України;
6) особам, обраним на виборну посаду, коли це зв`язано з переїздом в іншу місцевість;
6-1) членам сім`ї народного депутата України у разі його смерті в період виконання депутатських обов`язків у Верховній Раді України на постійній основі;
7) в інших випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Як встановлено судом, позивач є учасником бойових дій та з 24.04.2024 перебуває на квартирному обліку як учасник бойових дій та згідно відомостей відповідача станом на дату звернення до суду із цим позовом займає 24 позицію у відповідному списку. 
Також, позивач не відноситься до категорії осіб, яким жилі приміщення надаються поза чергою в розумінні пункту 46 Правил №470.
В оцінці застосування правил абзацу другого пункту 14 частини першої статті 12 Закону №3551-XII, суд враховує, що наведена норма визначає строк для реалізації учасниками бойових дій, які дістали поранення, контузію або каліцтво під час участі в бойових діях чи при виконанні обов`язків військової служби, забезпечення жилою площею - протягом двох років з дня взяття на квартирний облік.
За таких обставин обов`язок відповідача щодо забезпечення позивача житловим приміщенням є таким, що має визначений законом строк виконання та може бути реалізований у межах встановленого законом періоду.
У межах спірних правовідносин дворічний строк перебування на квартирному обліку позивача спливає 23.04.2026, з огляду на це, на час звернення до суду відсутні підстави вважати, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, оскільки строк для виконання відповідного обов`язку ще не закінчився.
Суд зазначає, що військовослужбовці зі статусом учасників бойових дій забезпечуються житловими приміщеннями згідно з чергою, яка визначається часом зарахування на квартирний облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов.
Так, основним принципом надання громадянам жилих приміщень є принцип черговості, закріплений статтею 43 ЖК України, тобто громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).
Водночас, реалізація обов`язку органу місцевого самоврядування щодо забезпечення житлом осіб, які перебувають на квартирному обліку, у тому числі учасників бойових дій, безпосередньо пов`язана з наявністю відповідного житлового фонду та матеріально-фінансових ресурсів. Відсутність такого ресурсу свідчить про об`єктивну неможливість негайного виконання відповідного обов`язку та виключає наявність протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, позивач є двадцять четвертим у списку на отримання житла як учасник бойових дій та не може отримувати житло в обхід інших осіб, що знаходяться вище в черзі з аналогічними підставами взяття на облік, оскільки це порушує принцип черговості та права інших осіб.
Отже, відповідачем не відмовлено позивачу у праві на отримання житла, останній перебуває у списку осіб, які користуються правом на отримання житла як учасники бойових дій, а можливість забезпечення житлом буде здійснена згідно з чергою квартирного обліку по мірі надходження житла на розподіл. 
Суд також зазначає, що згідно приписів статті 30 Закону України від 21.05.1997 №280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов, розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності або яке отримано в оренду, користування (у тому числі комунальними підприємствами, установами, організаціями); сприяння розширенню житлового будівництва, подання громадянам, які мають потребу в житлі, допомоги в будівництві житла, в отриманні кредитів, у тому числі пільгових, та субсидій для будівництва чи придбання житла.
Селищна рада та її виконавчий комітет є різними суб`єктами владних повноважень, які наділені відмінними функціями та компетенцією. 
Таким чином, вирішення питань щодо перебування на квартирному обліку, визначення черговості, а також безпосереднього надання житлових приміщень або прийняття відповідних рішень належить до компетенції виконавчого комітету, а не Приютівської селищної ради селищної ради як представницького органу.
Доводи позивача про відсутність конкретних рішень та місцевих програм щодо забезпечення учасників бойових дій житлом свідчить про порушення його прав, суд вважає необґрунтованими з огляду на те, що сам по собі факт неприйняття або відсутності відповідної місцевої програми не змінює правової природи та порядку реалізації права на забезпечення житлом, яке врегульовано наведеними вище нормами законодавства. Таке право реалізується шляхом перебування особи на квартирному обліку та забезпечення житлом у порядку черговості у межах наявного житлового фонду та у встановлені Законом строки.
За своєю правовою природою забезпечення житлом не є дією, яка може бути виконана формально чи виключно шляхом прийняття адміністративного рішення, а потребує наявності об`єктивного ресурсу — житлових приміщень, придатних для надання особам, що перебувають на обліку. 
Водночас відповідно до загальних засад адміністративного судочинства підлягає захисту саме порушене право особи, причому таке порушення має бути реальним, індивідуально визначеним і конкретним, а не абстрактним чи потенційним.
Саме по собі посилання на недоліки у діяльності суб`єкта владних повноважень без доведення того, що такі обставини безпосередньо призвели до порушення його особистого права, не є достатньою підставою для судового захисту.
Наведені позивачем доводи про те, що з 2015 по 2025 роки відповідачем жодній особі зі статусом учасника бойових не було виділено житла зводяться до загального твердження про можливе порушення прав невизначеного кола осіб або до загальної оцінки діяльності відповідача, що не є предметом судового захисту у цій справі, та не підтверджують факту порушення прав позивача у спірних правовідносинах.
Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що чинним законодавством України передбачено альтернативні механізми реалізації права на забезпечення житлом для окремих категорій учасників бойових дій, зокрема шляхом отримання грошової компенсації за належне для отримання житлове приміщення.
Водночас реалізація такого права передбачає звернення особи до виконавчого органу місцевої ради із відповідною заявою та необхідними документами.
Матеріали справи не містять доказів звернення позивача до виконавчих органів селищної ради з метою реалізації інших передбачених законодавством механізмів забезпечення житлом.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти мотивоване рішення щодо реалізації його права на забезпечення житловим приміщенням із визначенням, конкретного способу реалізації, етапів та строків виконання такого рішення відповідно до вимог законодавства, суд зазначає, що визначення способу реалізації права на житло, а також планування відповідних заходів, їх етапності та строків, належить до дискреційних повноважень органу місцевого самоврядування, який у межах закону має право обирати один із кількох можливих варіантів правомірної поведінки.
Верховний Суд у постанові від 27.05.2020 у справі №750/1063/19 зазначив, що дискреційні повноваження передбачають можливість суб`єкта владних повноважень самостійно обирати один із кількох правомірних варіантів рішення, а втручання суду у такий вибір є неприпустимим, за винятком випадків, коли законом передбачено єдиний варіант поведінки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №1640/2594/18 та від 22.01.2020 у справі № 826/9749/17, в яких наголошено, що адміністративний суд не підміняє собою орган державної влади та не втручається у його дискреційні повноваження поза межами перевірки їх законності.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
З огляду на наведене, зобов`язання відповідача визначити конкретний спосіб забезпечення позивача житлом, етапи та строки реалізації такого права фактично означало б підміну судом повноважень органу місцевого самоврядування, що суперечить принципу розподілу влад та виходить за межі судового контролю.
Отже, заявлені позовні вимоги у цій частині фактично спрямовані не на усунення порушення конкретного права, а на визначення судом порядку діяльності відповідача у майбутньому, що не відповідає завданням адміністративного судочинства.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі — КАС України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суд зазначає, що позивачем не доведено протиправності бездіяльності відповідача в межах спірних правовідносин, а відтак підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 
Водночас відповідач діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України, з урахування усіх обставин, що мають значення для вчинення дій та неупереджено. 
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, яким є відповідач.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову.
Відповідно до статті 139 КАС України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій — відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. 
Повне судове рішення складено 06 квітня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ). 
Відповідач – Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області (код ЄДРПОУ 05378803, вулиця Шкільна, 4, смт. Приютівка, Олександрійський район, Кіровоградська область, 28034). 

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК