СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Харків Справа № 922/2737/23 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Россолов В.В. , суддя Шутенко І.А.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача – Жирний О.С.
відповідача – Сивак А.Ю.
розглянувши апеляційні скарги ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" (212Х/1) та АТ "Укртрансгаз" (217Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23 
за позовом Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1)
до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" (62371, Харківська обл, Харківський р-н, с. Подвірки)
про стягнення 237 641 561,82 грн

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до господарського суду Харківської області з позовом до Приватного акціонерного товариства "Харківська ТЕЦ - 5" про стягнення 206 001 803,00 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року; 4 903 407,30 грн 3% річних та 26 736 351,52 грн інфляційних втрат.
Рішенням господарського суду Харківської області від 05.09.2023 у справі № 922/2737/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2023, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою від 03.04.2024 Верховний Суд скасував рішення господарського суду Харківської області від 05.09.2023 та постанову Східного апеляційного господарського суду від 22.11.2023 у справі № 922/2737/23. Справу № 922/2737/23 направив на новий розгляд до Господарського суду Харківської області.
При новому розгляді рішенням Господарського суду Харківської області від 07.08.2024 у справі № 922/2737/23, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2024, у задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 03.06.2025 у справі № 922/2737/23 рішення господарського суду Харківської області від 07.08.2024 та постанова Східного апеляційного господарського суду від 06.11.2024 у справі № 922/2737/23 скасовані.
Справу № 922/2737/23 передано на новий розгляд до господарського суду Харківської області.
Скасовуючи судові акти попередніх інстанцій, Верховний Суд керувався тим, що:
- зі змісту норм як Кодексу газотранспортної системи, так і Кодексу газорозподільних систем вбачається, що на період листопад-грудень 2016 року та квітень місяць 2017 року здійснення алокацій обсягів природного газу щодо споживачів було покладено на операторів газорозподільних систем (оператори ГРМ), а останні (оператори ГРМ) таку інформацію (фактичний об`єм та обсяг розподілу та споживання (постачання) природного газу по об`єкту споживача (алокація) за попередній газовий місяць) передавали оператору газотранспортної системи до 8-го числа наступного місяця (у тому числі до 08 травня 2017 року) і лише з 07.05.2017 (опублікування в газеті «Урядовий кур`єр») постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 28.04.2017 № 615, якою внесено зміни до Кодексу газотранспортної системи, набрала чинності ;
- з 07.05.2017 обов`язок здійснення алокацій по точках виходу з газотранспортної системи було покладено на оператора газотранспортної системи (АТ "Укртрансгаз"), до вказаної дати такий обов`язок був покладений на операторів газорозподільних систем (операторів ГРМ), тому у разі здійснення алокацій операторами газорозподільних систем за листопад-грудень 2016 року та квітень місяць 2017 року та передання відповідної інформації оператору газотранспортної системи до 06.05.2017, такі дії слід вважати вчиненими належним суб`єктом, отже висновки судів попередніх інстанцій про те, що обсяги природного газу для компенсації у квітні 2017 року мають визначатися на підставі алокації оператора газотранспортної системи є необґрунтованими;
- є необґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про те, що надані позивачем докази стосовно періоду листопада-грудня 2016 року не узгоджуються з приписами частини 3 статті 8 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення", яка прямо передбачає визначення обсягів природного газу при щомісячній компенсації саме на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем, а не будь-яких інших документів, в тому числі актів наданих послуг з транспортування, розподілу природного газу, оскільки поза увагою судів залишилось те, що вказаною нормою передбачено визначення обсягів природного газу при щомісячній компенсації на підставі або алокацій, або звітів операторів газорозподільних систем, крім того, норми Кодексу газотранспортної системи, Кодексу газорозподільних систем щодо розуміння поняття «алокація», із яких вбачається, що під цим поняттям розуміється процес визначення розміру місячного небалансу в розрізі споживачів, з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників, а не окремий визначений документ під назвою «алокація»;
- в порушення приписів частини1 статті 73, частини 1 статті 74, статей 76-78, статті 86 ГПК України, та враховуючи приписи спеціального законодавства (Кодекс газотранспортної системи, Кодекс газорозподільних систем) суди не надали належної оцінки наданим позивачем доказам, на підтвердження його доводів ;
- зазначаючи про певні докази (реєстри теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" у листопаді та грудні 2016 року, реєстри ПАТ "Харківміськгаз" фактичного обсягу розподілу природного газу по споживачах за листопад, грудень 2016 року, зведені реєстри місячних обсягів газу, що подані в точку виходу до газорозподільної системи ПАТ "Харківміськгаз" (56ZG-DSO-340000M) за листопад, грудень 2016 року) суди залишили поза увагою (не надали жодної оцінки) й іншим доказам, наданим позивачем, зокрема, реєстрам обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» мережами ПАТ «Харківміськгаз» у розрізі споживачів;
- суди попередніх інстанцій не врахували, що Законом 1730-VIII не передбачені виключення в частині відібраних без номінацій обсягів природного газу і усі обсяги природного газу, які були використані без номінацій, підпадають під дію положень частини 2 статті 8 Закону 1730-VIII, а також те, що не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості;
При новому розгляді справ рішенням господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23 в позові відмовлено частково.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Харківська ТЕЦ-5” (62371, Харківська область, Харківський район, с. Подвірки. Код ЄДРПОУ 05471230) на користь Акціонерного товариства “Укртрансгаз” (01021, м. Київ, Кловський узвіз, 9/1. Код ЄДРПОУ 30019801) компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142 799 090,00 грн, інфляційні втрати за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року у сумі 18 533 458,35 грн, 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3 399 009,57 грн та судовий збір у сумі 651 185,86 грн.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий господарський суд виходив з того, що:
- при розрахунку суми компенсації за вимогами позивача по періоду листопада - грудня 2016 року підлягає застосуванню визначена, як це передбачено прямим приписом ч. 2 ст. 8 Закону №1730, в нормі абз. 1 пункту 16 Положення №758 регульована ціна природного газу для виробників теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942,00 грн за 1000 куб м (без ПДВ та без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України);
- при вирішенні питання про застосовану ціну суд не приймає до уваги передбачені абз. 1 пункту 16 Положення №758 категорії споживання “для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню” та “для виробництва теплової енергії для релігійних організацій”, а застосовує ціну 4942,00 грн за 1000 куб м природного газу, як максимальну визначену вказаною нормою Положення №758 регульовану ціну природного газу для розрахунку суми компенсації позивачу за ч. 2 ст. 8 Закону №1730, отже, менша з визначених абз. 1 пункту 16 Положення №758 ціна в сумі 2471,00 грн за 1000 куб м природного газу, в цьому випадку застосуванню не підлягає;
- Суд не приймає до уваги заперечення позивача про відсутність підстав для застосування по періоду листопада - грудня 2016 року “пільгових” цін на природний газ, оскільки саме про такі ціни (визначені та регульовані Положенням №758) йдеться в нормі ч. 2 ст. 8 Закону №1730;
- за розрахунком суду загальний обсяг для компенсації природного газу за спірний період складає 77949,000 тис куб м, в тому числі 28881,000 тис куб м за період листопада 2016 року, 34508,000 тис куб м за період грудня 2016 року, 14560,000 тис куб м за період квітня 2017 року ;
- загальна сума компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 514076724,00 грн, в тому числі 142799090,00 грн за спірний період, виходячи з суми щомісячного платежу 7139954,50 грн ; 
- відповідно до ст. 625 ЦК України, здійснено власний розрахунок інфляційних втрат за сукупними індексами інфляції за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в сумі 18533458,35 грн та 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3399009,57 грн.;
- оцінивши докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, шляхом присудження до стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142799090,00 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в сумі 18533458,35 грн та 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3399009,57 грн. Всього в загальній сумі 164731557,93 грн.
Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось АТ "Укртрансгаз", в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період листопад – грудень 2016 року в сумі 43 444 761,80 грн, 3% річних в сумі 1 034 104,36 та інфляційні втрати в сумі 5 638 564,35 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог. Також просить витрати АТ «Укртрансгаз» по сплаті судового збору покласти на відповідача.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:
- імперативна норма ч. 2 ст. 8 Закону України №1730, яка зобов`язує виробників теплової енергії компенсувати вартість всіх без виключення обсягів природного газу, поширюється на значний період, зокрема з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року, крім того, норма зобов`язує розрахунок компенсації здійснювати за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків, що діяли у відповідний період, тим самим обмежуючи Позивача у отриманні повної компенсації понесених витрат. ;
- у визначений нормою ч. 2 ст. 8 Закону № 1730 період відборів природного газу з 1 грудня 2015 року по 31 грудня 2019 року регулювання цін на природний газ постійно змінювалось, а для окремих категорій споживання деякий час ціна не регулювалась взагалі. Відповідно, у таких виключних випадках Позивач, маючи право на компенсацію відібраних обсягів, необмежений державним регулюванням цін природного газу і для розрахунку компенсації вправі застосувати ринкову ціну;
- застосування судом ціни у 4 942,00 грн за 1000 куб.м природного газу за принципом «максимально визначеної» Положенням № 758 є неправомірним та необґрунтованим, тому що вказана ціна встановлена для конкретної категорії споживання «для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню», тоді як відбір природного газу відбувся для потреб з виробництва електричної енергії. Посилання суду на те, що при застосуванні ціни ним не беруться до уваги призначення ціни для певних категорій споживання, а застосовується принцип максимальної ціни, не змінює суті того, що норми Положення № 758 застосовані судом неправильно, відповідно є порушеними ;
- застосування цін природного газу на рівні цін НАК «Нафтогаз України», принаймні, забезпечує справедливий баланс інтересів сторін, тоді як застосування судом пільгової та встановленої для невідповідної категорії ціни, зокрема ще нижчої ціни, а саме нижчої навіть за ту ціну, за якою Відповідач мав намір сам придбавати природний газ, очевидно порушує баланс інтересів та ставить Відповідача в більш вигідне становище, досягнення якого було б неможливим за умови належного придбання природного газу Відповідачем у постачальника.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ "Укртрансгаз" (217Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23.
Встановлено відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення даної ухвали.
Зазначена ухвала отримана позивачем та відповідачем у електронні кабінети 09.02.2026 о 12:59 год., про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 09.02.2026), отже останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу позивача для відповідача було 24.02.2026 включно.
24.02.2026 у встановлений судом строк від Приватного акціонерного товариства “Харківська ТЕЦ-5” надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно проти вимог та доводів апеляційної скарги позивача заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – скасувати в частині стягнення з ПрАТ «Харківська ТЕЦ-5» на користь АТ «Укртрансгаз» 142 799 090,00 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року, 18 533 458,35 грн інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, 3 399 009,57 грн 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що:
- вирішуючи при новому розгляді справи питання щодо тарифів (цін) природного газу у спірні періоди, суд першої інстанції правильно тлумачив формулювання ч. 2 ст. 8 Закону № 1730 - «за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями» з використанням основного, граматичного (буквального) способу тлумачення тесту самої норми, виходячи зі значення слів та змісту речень, а також обґрунтовано виходив з необхідності при правотлумаченні чітко дотримуватися балансу між істинним змістом норми та її текстуальним викладенням, у жодному разі не допускаючи при цьому свавільної добудови норми через «судову правотворчість» та керувався усталеним правилом тлумачення юридичних текстів «casus omissus pro omisso habendus est», а саме «пропущений випадок має вважатися таким, що пропущений навмисно» ;
- позивач безпідставно стверджує про можливість застосування при розрахунку суми компенсації по періоду відборів листопада-грудня 2016 року цін, безпосередньо не визначених Положенням № 758, а встановлених НАК «Нафтогаз України» у вигляді цінового діапазону в прейскурантах, розміщених на офіційному сайті постачальника, посилаючись на те, що передбачена Положенням № 758 ціна встановлена для конкретної категорії споживання «для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню», тоді як відбір природного газу відбувся для потреб з виробництва електричної енергії, однак, абз. 1 пункту 16 Положення № 758 передбачено постачання НАК «Нафтогаз України» у період з 01.05.2016 по 31.03.2017 (включно) природного газу виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4 942 грн за 1 000 куб м, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2 471 грн за 1 000 куб. м.;
- спірні відносини повністю врегульовані нормою ч. 2 ст. 8 Закону № 1730, яка обмежує ціни для компенсації тільки тими, що безпосередньо визначені Положенням № 758, а отже можливість будь-якої аналогії закону виключена.
Не погодившись з рішенням, ухваленим господарським судом першої інстанції, до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5", в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23 в частині стягнення з ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” на користь АТ “Укртрансгаз” 142 799 090,00 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад грудень 2016 року та квітень 2017 року, 18 533 458,35 грн інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року, 3 399 009,57 грн 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Також просить стягнути з АТ “Укртрансгаз” на користь ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” 781 423,03 грн судового збору.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що:
- на підтвердження обсягів природного газу для розрахунку компенсації по періоду грудня 2016 року Позивачем надано «Реєстр обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК «Нафтогаз України» мережами ПАТ «Харківміськгаз» у розрізі споживачів у грудні 2016 року», підписаний ПАТ «Харківміськгаз», в якому зазначено обсяги відповідача згідно підтвердженої номінації - 29 335,000 тис. куб. м., згідно алокації - 65 268,000 тис. куб. м., проте, виходячи зі змісту п. 5 глави 3 розділу IХ Кодексу ГРС, п. 4 глави 3 розділу ХІІ Кодексу ГТС, використання зазначених Реєстрів в регламентній процедурі алокації та підтвердженні алокацій не передбачено, при цьому в оскаржуваному рішенні від 12.01.2026 суд жодним чином не обґрунтовує належність таких доказів до процедури алокації, зокрема отримання позивачем таких Реєстрів від Оператора ГРМ (АТ «Харківміськгаз») та їх використання для підтвердження алокації;
- з урахуванням змін до положень Кодексу ГТС постановою НКРЕКП від 28.04.2017 № 615, тільки з 07.05.2017 обов`язок здійснення алокацій по точках виходу з газотранспортної системи було покладено на оператора газотранспортної системи (АТ «Укртрансгаз»), до вказаної дати такий обов`язок був покладений на операторів газорозподільних систем (операторів ГРМ);
- документ «Звіт про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ «Харківміськгаз» між замовниками послуги транспортування (постачальниками) в розрізі їх контрагентів (споживачів) за квітень 2017 р.» не датований та не супроводжується доказами його передачі в порядку, передбаченому для алокації Кодексом ГТС;
- у матеріалах справи № 922/2737/23 відсутні жодні докази проведення алокації по квітню 2017 року оператором газорозподільної системи (АТ «Харківміськгаз») та передання відповідної інформації оператору газотранспортної системи (АТ «Укртрансгаз») саме до 06.05.2017, суд обставини справи в цій частині належним чином не дослідив, вірогідність доказів на підтвердження такої обставини в оскаржуваному рішенні від 12.01.2026 не обґрунтована;
- у матеріалах справи № 922/2737/23 відсутні жодні докази, які б підтверджували не загальний обсяг відбору природного газу без номінацій у квітні 2017, а достовірність розподілу такого загального обсягу природного газу за категоріями споживання розрахунковим шляхом за галузевими нормативними документами ГКД 34.09.103-96, ГКД 34.09.107-98, ГКД 39.09.100-2003, ГКД 34.09.151-94, СОУ-Н МПЕ 40.1.09.151:2005, відповідно до регульованих цін, визначених Положенням № 187.;
- підстави для застосування до відібраних ним у листопаді, грудні 2016 року без номінацій обсягів передбачених абз. 1 п. 16 Положення № 758 цін на природний газ для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню відсутні.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" (212Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23. Призначено справу до розгляду на 17.03.2026 об 11:00 год.
Також зазначеною ухвалою встановлено позивачу строк для подання відзивів на апеляційну скаргу - протягом 15 днів (з урахуванням вимог ст. 263 ГПК України) з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Ухвала Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 отримана до електронних кабінетів позивача - 23.02.2026 о 22:50 год., відповідача - 23.02.2026 о 22:50 год., про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа (ухвали Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026).
Відповідно до пункту 5 частини 6 статті 242 ГПК України якщо судове рішення надіслано до електронного кабінету пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення. 
Отже, ухвала Східного апеляційного господарського суду від 23.02.2026 вважається врученою учасникам справи, в тому числі і позивачу 24.02.2026, відповідно, останнім днем для подання відзиву на апеляційну скаргу для позивача було 11.03.2026 включно.
10.03.2026, тобто у встановлений судом строк від Акціонерного товариства "Укртрансгаз" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому воно проти вимог та доводів апеляційної скарги відповідача заперечує, просить залишити її без задоволення, а рішення місцевого господарського суду – скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Укртрансгаз» про стягнення компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за період листопад – грудень 2016 року в сумі 43 444 761,80 грн, 3% річних в сумі 1 034 104,36 та інфляційні втрати в сумі 5 638 564,35 грн та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що :
- у ч. 3. ст. 8 Закону України № 1730 законодавець чітко встановив порядок визначення обсягів спожитого без номінацій природного газу підприємствами ПЕК (саме як споживачами) для здійснення процедури врегулювання заборгованості підприємств ПЕК перед Оператором ГТС, та визначив, що обсяги природного газу, зазначені в ч. 2 ст. 8 ЗУ 1730, визначаються на підставі безпосередньо алокацій/звітів операторів газорозподільних систем;
- відповідно до п. 4 гл. 1 розділу I Кодексу ГРС алокація - визначення фактичного обсягу (об`єму) природного газу по об`єкту споживача за певний розрахунковий період, відповідно до вимог розділу VI цього Кодексу, тобто алокація - це не документ, а процес визначення розміру місячного небалансу в розрізі споживачів, з метою визначення за певний період обсягів небалансу таких замовників; 
- матеріалами справи, в тому числі складеними та підписаними Відповідачем а також Оператором ГРМ за результатами здійсненої алокації – Реєстрами теплопостачальних підприємств з якими документально оформлені обсяги природного газу за прямими договорами НАК Нафтогаз України за листопад та грудень 2016 року, та Звітом АТ «Харківміськгаз» про поділ фактичного обсягу між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі споживачів за квітень 2017 року, в сукупності підтверджується факт споживання Відповідачем природного газу без номінацій у період листопад – грудень 2016 року та квітень 2017 року в обсязі 89 191,000 тис. куб. метрів;
- ціни реалізації природного газу до спірних обсягів природного газу, спожитих Відповідачем, застосовані Позивачем з урахуванням положень ст. 8 Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення», що було підтверджено Верховним Судом у постанові від 03.06.2025 у справі по справі № 922/2737/23;
- ціни на природний газ, що відібраний відповідачем без номінацій протягом квітня 2017, застосовані Позивачем з урахуванням вимог постанови Кабінету міністрів України № 187 від 22.03.2017, довідки щодо цін на природний газ у вказаний період, що була надана АТ «НАК «Нафтогаз України» як суб`єкта ринку природного газу на якого були покладені спеціальні обов`язки, окрім того, ціни постачання природного газу відповідно до категорій використання, визначені між Відповідачем та АТ «НАК «Нафтогаз України», в тому числі умовами укладених між ними договорів;
- Законом 1730-VIII не передбачено виключень в частині відібраних без номінацій обсягів природного газу і усі обсяги природного газу, які були використані без номінацій, підпадають під дію положень частини 2 статті 8 Закону 1730-VIII, крім того, не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості ; 
- відповідач самостійно здійснив розподіл спожитих обсягів природного газу відповідно до власних нормативних документів, а позивачем вже ці дані відповідача було використано для здійснення відповідного розрахунку вартості обсягів природного газу, що підлягають компенсації Відповідачем Позивачу відповідно до положень ЗУ № 1730
- твердження відповідача про те, що акти приймання – передачі природного газу за квітень 2017 року є неналежними доказами, не можуть вважатися обґрунтованими, оскільки вказані акти були складені саме відповідачем та підписані уповноваженим представником відповідача без жодних заперечень чи зауважень.
Протокольною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 в судовому засіданні було оголошено перерву до 25.03.2026 до 09:15 год. 
В судове засідання 25.03.2026 з`явився представник відповідача, який підтримав апеляційну скаргу відповідача та заперечував проти апеляційної скарги позивача, а також представник позивача, який підтримав апеляційну скаргу позивача та заперечував проти апеляційної скарги відповідача.
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Як свідчать матеріали справи та було правильно встановлено місцевим господарським судом, позивач до 31.12.2019 виконував функції оператора газотранспортної системи - суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників).
Відповідач у спірний період листопада-грудня 2016 року споживав природний газ на умовах, передбачених “Положенням про покладання спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)”, затвердженим постановою Кабінетом Міністрів України від 01.10.2015 №758 (далі - Положення №758).
Між відповідачем (споживачем) та НАК “Нафтогаз України” (постачальником) були укладені договори постачання природного газу від 29.09.2016 №2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню, від 31.10.2016 №2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями, від 29.09.2016 №2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.
Пунктами 2.1 договорів постачання природного газу №2424/1617-ТЕ-32, №2578/1617-БО-32, №2425/1617-РО визначено планові обсяги постачання природного газу у листопаді 2016 року: 22442,000 тис куб м, 3130,000 тис куб м, 2,000 тис куб м відповідно; у грудні 2016 року: 25385,000 тис куб м, 3948,000 тис куб м, 2,000 тис куб м відповідно.
Згідно з пунктами 2.6 договорів №2424/1617-ТЕ-32, №2578/1617-БО-32, №2425/1617-РО розподіл (транспортування) природного газу за цими договорами здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи).
На виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2016 №371 позивач здійснив для відповідача у листопаді 2016 року транспортування 55910,000 тис куб м природного газу, а у грудні 2016 року транспортування 65268,000 тис куб м природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акти наданих послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами від 30.11.2016 №11-16-371, від 31.12.2016 №12-16-371.
Відповідно до умов договору на розподіл природного газу, до якого відповідач приєднався заявою від 01.01.2016 №094205D36EAT016, ПАТ “Харківміськгаз” здійснило для відповідача у листопаді 2016 року розподіл 55910,000 тис куб м природного газу, а у грудні 2016 року розподіл 65268,000 тис куб м природного газу, на підтвердження чого сторонами складено акти наданих послуг з розподілу природного газу від 30.11.2016 №ХРГ00021822, від 31.12.2016 №XP00024416.
30.11.2016 відповідач та НАК “Нафтогаз України” підписали акти приймання-передачі у листопаді 2016 року на загальний обсяг 27029,000 тис куб м природного газу, в тому числі 24 075,000 тис куб м за договором №2424/1617-ТЕ-32, 2953,000 тис куб м за договором №2578/1617-БО-32, 1000 тис куб м за договором №2425/1617-РО.
Залишок обсягу 28881,000 тис куб м природного газу (спірний обсяг) був спожитий відповідачем у листопаді 2016 року без номінації для виробництва електричної енергії (власних потреб).
Акт приймання-передачі природного газу на вказаний обсяг було підписано відповідачем та направлено для підписання до НАК “Нафтогаз України”. Однак листами від 12.12.2016 №28-8860/1.2-16, від 14.12.2016 №26-8915/1.2-16 вказаний акт було повернуто відповідачу без підписання з посиланням на відсутність підстав для оформлення такого акту, оскільки підстави для постачання компанією природного газу підприємству для власних потреб на умовах типового договору постачальником “останньої надії” відсутні.
В Реєстрі теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” у листопаді 2016 року, вказаний оформлений обсяг відповідача 27029,000 тис куб м.
Такий обсяг співпадає із загальних обсягом природного газу, вказаним в підписаних відповідачем та НАК “Нафтогаз України” актах приймання-передачі природного газу за листопад 2016 року (24075,000 тис куб м, 2953,000 тис куб м, 1,000 тис куб м).
В Реєстрі обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” мережами ПАТ “Харківміськгаз” у розрізі споживачів у листопаді 2016 року, вказаний обсяг відповідача згідно підтвердженої номінації 25572,000 тис куб м та обсяг згідно алокації 55910,000 тис куб м.
31.12.2016 відповідач та НАК “Нафтогаз України” підписали акти приймання-передачі у грудні 2016 року на загальний обсяг, в тому числі 26872,000 тис куб м природного газу за договором №2424/1617-ТЕ-32, 3887,000 тис куб м природного газу за договором №2578/1617-БО-32, 1 000 тис куб м природного газу за договором №2425/1617-РО.
Залишок обсягу 34508,000 тис куб м природного газу (спірний обсяг) був спожитий відповідачем у грудні 2016 року без номінацій для виробництва електричної енергії (власних потреб).
Акт приймання-передачі природного газу на вказаний обсяг було підписано відповідачем та направлено для підписання до НАК “Нафтогаз України”, однак листом від 12.01.2017 №26-227/1.8-17 вказаний акт було повернуто відповідачу без підписання з посиланням на відсутність підстав для постачання компанією природного газу підприємству для власних потреб на умовах типового договору постачальником “останньої надії”.
В Реєстрі теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” у грудні 2016 року, вказаний оформлений обсяг відповідача 30760,000 тис куб м.
Такий обсяг співпадає із загальних обсягом природного газу, вказаним в підписаних відповідачем та НАК “Нафтогаз України” актах приймання-передачі природного газу за грудень 2016 року (26872,000 тис куб м, 3887,000 тис куб м, 1,000 тис куб м).
В Реєстрі обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” мережами ПАТ “Харківміськгаз” у розрізі споживачів у грудні 2016 року, вказаний обсяг відповідача згідно підтвердженої номінації - 29335,000 тис куб м та обсяг згідно алокації - 65268,000 тис куб м.
Господарський суд міста Києва розглядав позовну заяву ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” до НАК “Нафтогаз України” у справі №910/23532/16 про визнання укладеним з моменту початку фактичного постачання природного газу договору постачання природного газу постачальником “останньої надії” в редакції споживача та відповідно до Типового договору, затвердженого постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2501, зобов`язання надати підписану уповноваженою особою письмову форму вказаного договору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 12.07.2023 прийнято відмову ПрАТ “Харківська ТЕЦ-5” від позову, визнано нечинним рішення Господарського суду міста Києва від 15.11.2017 про задоволення позовних вимог, закрито провадження у справі №910/23532/16.
Відповідачем у спірному періоді квітня 2017 року було укладено з НАК “Нафтогаз України” договори постачання природного газу на умовах, передбачених “Положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу”, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 (далі - Положення №187).
Судовими рішеннями у справі №Б-23/75-02 (922/3026/19) за позовом АТ “Укртрансгаз” до відповідача про зобов`язання повернути в натурі безпідставно набуте майно - природний газ в обсязі 14560,000 тис куб м, відібраний з газотранспортної системи без номінацій у квітні 2017 року, а також стягнення 97297782,40 грн, що є вартістю безпідставно набутого майна, встановлено, що між НАК “Нафтогаз України” (постачальник) та відповідачем (споживач) укладено договори постачання природного газу:
- від 29.09.2016 №2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню; 
- від 31.10.2016 №2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями;
- від 21.04.2017 №2671/1617-КП-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (з 01.04.2017);
- від 28.04.2017 №1011/17-ЕЕ для виробництва електричної енергії (з 01.04.2017);
- від 29.09.2016 №2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій.
Пунктами 2.1 договорів №2424/1617-ТЕ-32, №2578/1617-БО-32, №2671/1617-КП-32, №1011/17-ЕЕ, №2425/1617-РО визначено планові обсяги постачання природного газу у квітні 2017 року в обсягах 12458,000 тис куб м, 1606,000 тис куб м, 455,000 тис куб м, 14550,000 тис куб м, 1,000 тис куб м відповідно.
Згідно з пунктами 2.6 договорів №2424/1617-ТЕ-32, №2578/1617-БО-32, №2671/1617-КП-32, №1011/17-ЕЕ, №2425/1617-РО розподіл (транспортування) природного газу за цими договорами здійснюють оператори газорозподільних мереж (газотранспортної системи).
На виконання умов договору на транспортування природного газу магістральними трубопроводами від 31.03.2016 №371 позивач здійснив для відповідача у квітні 2017 року транспортування 25 802,000 тис куб м природного газу, на підтвердження чого сторони склали акт наданих послуг з транспортування природного газу магістральними газопроводами від 30.04.2017 №04-17-371.
Відповідно до умов договору на розподіл природного газу, до якого відповідач приєднався заявою від 01.01.2016 №094205D36EAT016, АТ “Харківміськгаз” здійснило для відповідача у квітні 2017 року розподіл 25802,000 тис куб м природного газу, на підтвердження чого сторони склали акт наданих послуг з розподілу природного газу від 30.04.2017 №ХРГ00010276.
18.06.2018 НАК “Нафтогаз України” листом №26-3889/12-18 повернуло відповідачу без підписання акти приймання-передачі природного газу за квітень 2017 року за договором №2424/1617-ТЕ-32 для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в обсязі 9987,000 тис куб м, за договором №2578/1617-БО-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями в обсязі 972,000 тис куб м, за договором №2671/1617-КП-32 для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання (які не є бюджетними установами/організаціями) в обсязі 286,000 тис куб м, за договором №2425/1617-РО для виробництва теплової енергії для релігійних організацій в обсязі 1000 тис куб м та за договором №1011/17-ЕЕ для виробництва електричної енергії в обсязі 14556,000 тис куб м.
В обґрунтування повернення вказаних актів НАК “Нафтогаз України” зазначило про те, що у зв`язку з невиконанням умов пункту 12 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2017 №187 відповідачу не були підтверджені планові обсяги (номінації) природного газу на квітень 2017 року, тому НАК “Нафтогаз України” не здійснювало постачання природного газу відповідачу у квітні 2017 року для зазначених категорій споживачів.
Згідно з Алокацією (Звітом) про поділ фактичного обсягу (об`єму ) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ “Харківміськгаз” між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за квітень 2017р. та додатку до неї, що визначає такі обсяги в розрізі контрагентів (споживачів) таких замовників, відповідачу за місяць визначено фактичний обсяг 14560,000 тис куб м природного газу (підтверджений обсяг не вказано), а КП “Харківські теплові мережі” за місяць визначено фактичний обсяг 36712,501 тис куб м природного газу (підтверджений обсяг 31314,000 тис куб м).
Як зазначає позивач, обсяг спожитого відповідачем природного газу вартістю 206 001 803,00 грн підтверджується такими доказами:
- реєстрами обсягів природного газу, які були використані споживачами за договорами з НАК "Нафтогаз України", складеними оператором з розподілу природного газу АТ "Харківміськгаз", в яких зазначено про відбір відповідачем природного газу за листопад 2016 року в обсязі 55 910,000 тис. куб .м. (т.1, а.с.95), за грудень 2016 року в обсязі 65 268,000 тис. куб. м. (т.1, а.с.97);
- реєстрами теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги природного газу за прямими договорами НАК "Нафтогаз України", у яких зазначено документально оформлені обсяги природного газу, спожитого відповідачем: за листопад 2016 року обсягом 27 029,000 тис. куб. м. (т.1, а.с.99), за грудень 2016 року обсягом 30 760,000 тис. куб. м. (т.1, а.с.103);
- звітом АТ "Харківміськгаз" про поділ фактичного обсягу між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в розрізі споживачів за квітень 2017 року, згідно з яким у графі "Підтверджений обсяг номінацій" зазначено "0" (т.1, а.с.131);
- актом транспортування природного газу АТ "Укртрансгаз" за квітень 2017 року від 30.04.2017 №04-17-371 (т.1, а.с.136), актом наданих послуг з розподілу природного газу від 30.04.2017 №ХРГ00010276 та технічним актом розподілу від цієї ж дати (т.1, а.с.137), в яких зазначено загальний обсяг природного газу 25 802,000 тис. куб. м.;
- скріншотом з системи EAP SAP щодо наданих послуг транспортування та банківською довідкою на підтвердження оплати за транспортування природного газу за листопад, грудень 2016 року та квітень 2017 року (т.1, а.с.138).
До позовної заяви додано таблицю з розрахунком суми основного боргу, із якого вбачається, що за листопад 2016 року вартість газу розраховано виходячи з ціни 6819,00 грн за 1000 куб.м. із позначкою у відповідній графі таблиці "інші організації", за грудень 2016 року вартість газу розраховано за ціною 7148,00 грн за 1000 куб.м. із позначкою у відповідній графі таблиці "інші суб`єкти". Вартість газу за квітень 2017 року розділено на п`ять складових, розрахованих за цінами за 1000 куб. м. для різних категорій споживачів: населення 4942,00 грн; бюджетні установи 7907,20 грн; інші суб`єкти 7907,20 грн; релігійні організації 2471,00 грн; інші, електрична енергія 7907,20 грн.
Також позивач зазначав, що відбір природного газу відповідачем у квітні 2017 року в обсязі 25 802,000 тис. куб. м. також підтверджується рішенням господарського суду Харківської області від 30.06.2020 у справі №922/3026/19.
Як зазначило АТ "Укртрансгаз" у позовній заяві, з відповідача підлягає стягненню частина компенсації вартості відібраних без номінацій за період листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року природного газу, а саме 20 платежів (з 01.10.2021 по 01.06.2023) на загальну суму 206 001 803,00 грн; вартість щомісячної компенсації (платежу) становить 10 300 090,15 грн, яка визначена шляхом поділу на 72 місяці загальної вартості спожитих відповідачем без номінації обсягів природного газу 741 606 490,56 грн (89 191,000 тис. куб. м).
Здійснюючи апеляційний перегляд справи, колегія суддів керується таким.
Правове регулювання взаємовідносин оператора ГРС із суб`єктами ринку природного газу, а також визначення правових, технічних, організаційних та економічних засад функціонування ГРС здійснюється Кодексом ГТС, Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2496, а також положеннями Закону "Про ринок природного газу", Цивільного кодексу України (далі - ЦК) та Господарського кодексу України (далі - ГК).
Згідно з частинами 2, 3 гл.1 розд. І Кодексу ГТС (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) цей Кодекс є регламентом функціонування ГТС України та визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування ГТС України. Дія цього Кодексу поширюється на всіх суб`єктів ринку природного газу України: операторів суміжних систем, газовидобувні підприємства, замовників, споживачів та постачальників природного газу незалежно від підпорядкування та форми власності.
Відповідно до ч.5 гл.1 розд.І К одексу ГТС:
- номінація - попереднє повідомлення, надане замовником послуг транспортування оператору ГТС, стосовно обсягів природного газу, які будуть подані замовником послуг транспортування протягом доби до ГТС в точках входу та відібрані з ГТС в точках виходу;
- несанкціонованиий відбір природного газу - відбір природного газу: за відсутності по суб`єкту ринку природного газу підтвердженоі? номінаціі? (підтвердженого обсягу природного газу) на відповіднии? розрахунковии? період; без укладення відповідного договору з постачальником; шляхом самовільного під`єднання та/або з навмисно пошкодженими приладами обліку природного газу або поза охопленням приладами обліку; шляхом самовільного відновлення споживання природного газу.
Відповідно до ч. 1 гл. 3 розд. І Кодексу ГТС оператор ГТС на підставі договору транспортування природного газу та згідно з умовами, визначеними в цьому Кодексі, надає суб`єктам ринку природного газу, зокрема, послуги транспортування природного газу ГТС через газотранспортну систему в межах договірних потужностей та підтверджених номінацій.
Пунктом 4 гл.3 розд. І Кодексу ГТС визначено, що експлуатацію газотранспортної системи здійснює виключно оператор газотранспортної системи.
Згідно з п. 9 гл.1 розд. VІІІ Кодексу ГТС замовник послуг транспортування на підставі договору транспортування може замовити в оператора ГТС нижче наведені послуги, що є складовими послуги транспортування: доступ до потужності в точці входу або виходу з ГТС; замовлення фізичного транспортування природного газу ГТС на підставі підтвердженої номінації; послугу балансування обсягів природного газу, які подаються до ГТС та які відбираються з неї.
Для отримання послуг із транспортування (фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою) замовник послуг транспортування подає оператору газотранспортної системи номінації та/або місячну номінацію по точках входу та точках виходу в установленому цим розділом порядку (п.1 гл.1 розд.XI Кодексу ГТС).
Укладення договору транспортування природного газу магістральними трубопроводами, а також подання та підтвердження номінацій є необхідною передумовою для відбору природного газу в межах ГТС.
Розділом ХІІ Кодексу ГТС визначено порядок здійснення: алокації обсягів природного газу для точок входу (глава 1), алокації обсягів природного газу для точок виходу (глава 2); та принципи алокації обсягів природного газу для віртуальних точок входу та виходу з/до газорозподільних систем та щодо споживачів, підключених до газорозподільної системи (глава 3).
У пункті 1 глави 2 розділу ХІІ Кодексу ГТС було встановлено, що у точках виходу, в яких природний газ з газотранспортної системи направляється до суміжної газотранспортної системи, газосховища або до прямого споживача, алокація обсягів природного газу здійснюється відповідним оператором суміжної газотранспортної системи, оператором газосховища або прямим споживачем, яка має бути направлена ними до оператора газотранспортної системи в строки, описані в пункті 6 цієї глави. Алокація обсягів природного газу для віртуальної точки виходу до газорозподільної системи здійснюється відповідним оператором газорозподільної системи з урахуванням глави 3 цього розділу.
Згідно з п. 6 гл. 2 р. ХІІ Кодексу ГТС алокація обсягів природного газу, зроблена оператором суміжної газотранспортної системи, оператором газорозподільної системи, газовидобувним підприємством, оператором газосховища або прямим споживачем має бути передана оператору газотранспортної системи в такі терміни:
1) розрахункові обсяги природного газу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування за попередній газовий день, повинні передаватися оператору газотранспортної системи щодня до 13.00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для зимового періоду та 12:00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для літнього періоду, після газової доби, до якої належить алокація;
2) фактичні обсяги природного газу по точці входу/виходу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування за першу та другу декади газового місяця (за другу декаду газового місяця наростаючим підсумком), мають передаватися оператору газотранспортної системи кожного наступного дня після закінчення відповідної декади газового місяця;
3) фактичні обсяги природного газу по точці входу/виходу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування за попередній газовий місяць, повинні передаватися оператору газотранспортної системи до 8-го числа наступного місяця;
4) скореговані фактичні обсяги природного газу по точці входу/виходу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування з урахуванням заходів впроваджених для врегулювання місячного небалансу, повинні передаватися оператору газотранспортної системи до 12-го числа наступного місяця.
Відповідно до п. 1 гл. 3 р. ХІІ Кодексу ГТС алокація обсягів природного газу для віртуальних точок входу та виходу з/до газорозподільної системи має здійснюватись відповідно до положень глав 1, 2 цього розділу, якщо інше не передбачено цією главою.
Пунктом 2 глави 3 розділу ХІІ Кодексу ГТС визначено, що оператор газорозподільної системи здійснює алокацію обсягів природного газу щодо всіх споживачів (у тому числі щодо побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільної системи, та їх точок комерційного обліку, яким оператор газорозподільної системи в установленому порядку присвоїв персональний ЕІС-код як суб`єкта ринку природного газу (окремої точки комерційного обліку) та передав його до бази даних оператора газотранспортної системи. Оператор газорозподільної системи здійснює алокацію обсягів природного газу з розбивкою по всіх замовниках послуг транспортування, для яких були підтверджені номінації/реномінації на транспортування для віртуальної точки входу з газорозподільної системи та для віртуальної точки виходу до газорозподільної системи.
Згідно з п. 3 гл. 3 р. ХІІ Кодексу ГТС детальні правила алокації обсягів природного газу (визначення фактичного об`єму/обсягу споживання чи передачі природного газу за відповідний період), яку повинен здійснювати оператор газорозподільної системи щодо споживачів на віртуальних точках входу/виходу з/до газорозподільної системи, установлюються в Кодексі газорозподільних систем.
Пунктами 4, 5 глави 3 розділу ХІІ Кодексу ГТС передбачено, що оператор газорозподільної системи інформує відповідно до положень пункту 6 цієї глави оператора газотранспортної системи стосовно обсягу природного газу, взятого з його газорозподільної системи споживачами, з розбивкою між замовниками послуг транспортування (їхніми ЕІС-кодами), тобто суб`єктам, які постачають природний газ до газорозподільної системи, з урахуванням фактичних обсягів природного газу, які були подані в газорозподільну систему від газовидобувних підприємств, підключених до газорозподільної системи та направлених на віртуальну точку входу з газорозподільної системи. Наведена вище інформація повинна бути надана як алокація обсягів природного газу для віртуальної точки виходу до газорозподільної системи. Оператор газорозподільної системи відповідно до положень пункту 6 цієї глави інформує оператора газотранспортної системи стосовно обсягу природного газу, поданого в газорозподільну систему від газовидобувних підприємств, підключених до газорозподільної системи, та направленого на віртуальну точку входу з газорозподільної системи, з розбивкою між замовниками послуг транспортування. Наведена вище інформація повинна бути надана як алокація обсягів природного газу для віртуальної точки входу з газорозподільної системи.
Відповідно до п. 6 гл. 3 р. ХІІ Кодексу ГТС оператор газорозподільної системи надає оператору газотранспортної системи інформацію про алокацію обсягів природного газу, поданого в газорозподільну систему від газовидобувних підприємств, підключених до газорозподільної системи та направленого на віртуальну точку входу від газорозподільної системи, у такі строки:
1) розрахункові обсяги природного газу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування за попередній газовий день, повинні передаватися оператору газотранспортної системи щодня до 13:00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для зимового періоду та 12:00 UTC (15:00 за київським часом) години газової доби для літнього періоду після газової доби, до якої належить алокація;
2) фактичні обсяги природного газу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування за попередній газовий місяць, повинні передаватися оператору газотранспортної системи до 8-го числа наступного місяця;
3) скореговані фактичні обсяги природного газу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування з урахуванням заходів, упроваджених для врегулювання місячного небалансу, повинні передаватися оператору газотранспортної системи до 12-го числа наступного місяця. Якщо скореговані фактичні обсяги природного газу, призначені відповідним замовникам послуг транспортування з урахуванням заходів, упроваджених для врегулювання місячного небалансу, перевищують сумарні підтверджені номінації за відповідний місяць, то відповідна різниця відноситься на небаланс відповідного оператора газорозподільної мережі.
Кодексом газорозподільних систем (далі – Кодекс ГРС), затвердженим постановою НКРЕКП від 30.09.2015 №2494 (в редакції, чинній станом на квітень - травень 2017 року), було визначено, що алокація - це визначення фактичного обсягу (об`єму) природного газу по об`єкту споживача за певний розрахунковий період відповідно до вимог розділу VI цього Кодексу (підпункт 1 пункту 4 глави 1 розділу І).
Згідно з п. 1 гл. 3 р. IХ Кодексу ГРС визначення об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) по об`єкту споживача, що не є побутовим, здійснюється на межі балансової належності між Оператором ГРМ і споживачем на підставі даних комерційних ВОГ, визначених договором розподілу природного газу між Оператором ГРМ і споживачем, та з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.
Відповідно до пунктів 2, 3 глави 3 розділу IХ Кодексу ГРС для визначення об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокації) приймаються дані комерційного вузла обліку Оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного вузла обліку в Оператора ГРМ приймаються дані комерційного вузла обліку споживача. Період, за який по об`єкту споживача визначається фактичний об`єм (обсяг) споживання (розподілу/постачання) природного газу (алокація), є календарний місяць.
Пунктом 5 глави 3 розділу IХ Кодексу ГРС передбачено, що на підставі звіту споживача (дистанційних даних) про спожиті об`єми природного газу, визначені комерційними вузлами обліку, або на підставі зміненого режиму нарахування по об`єкту споживача Оператор ГРМ забезпечує:
1) визначення загального об`єму споживання (розподілу, постачання) природного газу (алокація) по об`єкту споживача за розрахунковий період з урахуванням передбачених цим Кодексом (договором розподілу природного газу) регламентних процедур щодо визначення об`ємів споживання (розподілу, постачання) природного газу (алокація);
2) переведення визначеного загального об`єму споживання (розподілу/постачання) природного газу в одиниці енергії (обсяг) відповідно до розділу XV цього Кодексу;
3) складення акта приймання-передачі природного газу по об`єкту споживача за розрахунковий період із зазначенням величини об`єму (м куб.) та обсягу (за трьома одиницями виміру - кВт·год, ГКал, МДж) споживання (розподілу) природного газу та передавання його споживачу;
4) передавання даних Оператору ГТС про фактичний об`єм (м куб.) та обсяг (за трьома одиницями виміру - кВт·год, ГКал, МДж) розподілу та споживання природного газу по об`єкту споживача у порядку, визначеному Кодексом ГТС (підтвердження алокації).
Згідно з п. 6 глави 3 розділу IХ Кодексу ГРС визначений Оператором ГРМ в акті приймання-передачі природного газу фактичний об`єм та обсяг розподілу та споживання (постачання) природного газу по об`єкту споживача (алокація) за підсумками розрахункового періоду (календарного місяця) передається Оператору ГТС у встановленому Кодексом ГТС порядку для включення в місячний баланс природного газу по ГТС і є підставою для їх використання у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між споживачем та його постачальником.
Отже, як правильно зазначив місцевий господарський суд, із вищенаведених норм як Кодексу ГТС, так і Кодексу ГРС вбачається, що на період листопад-грудень 2016 року та квітень місяць 2017 року здійснення алокацій обсягів природного газу щодо споживачів було покладено на операторів газорозподільних систем (оператори ГРМ), а останні (оператори ГРМ) таку інформацію (фактичний об`єм та обсяг розподілу та споживання (постачання) природного газу по об`єкту споживача (алокація) за попередній газовий місяць) передавали оператору газотранспортної системи до 8-го числа наступного місяця (у тому числі до 08 травня 2017 року).
Постановою НКРЕКП від 28.04.2017 №615 до пункту 3 глави 1, пункту 1 глави 2, пункту 1 глави 3 розділу ХІІ Кодексу ГТС внесено зміни, за якими з 07.05.2017 здійснення алокацій обсягів природного газу по замовниках послуг транспортування (в розрізі його споживачів) було вже покладено на оператора газотранспортної системи, який здійснював відповідні алокації на підставі поданої операторами газорозподільних систем (операторами ГРМ) інформації про фактичний обсяг споживання природного газу кожним споживачем.
Отже, як правильно зазначив господарський суд першої інстанції, у разі здійснення алокацій операторами газорозподільних систем за листопад-грудень 2016 року та квітень місяць 2017 року та передання відповідної інформації оператору газотранспортної системи до 06.05.2017, такі дії слід вважати вчиненими належним суб`єктом.
Як вже зазначалося, АТ "Укртрансгаз" є особою, яка до 31.12.2019 виконувала функції оператора газотранспортної системи - суб`єкта господарювання, який на підставі ліцензії здійснює діяльність із транспортування природного газу газотранспортною системою на користь третіх осіб (замовників) (п.19 ч.1 ст.1 Закону "Про ринок природного газу").
Частиною 1 ст.11 Закону "Про ринок природного газу" визначено, що з метою забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу на суб`єктів ринку природного газу у виключних випадках та на визначений строк можуть покладатися спеціальні обов`язки в обсязі та на умовах, визначених КМУ після консультацій із Секретаріатом Енергетичного Співтовариства. Такі обов`язки мають бути чітко визначеними, прозорими, недискримінаційними та заздалегідь не передбачати неможливість їх виконання. Такі обов`язки не повинні обмежувати постачальників, створених відповідно до законодавства інших держав - сторін Енергетичного Співтовариства, у праві на здійснення постачання природного газу споживачам України. Такі обов`язки не можуть покладатися на споживачів.
Кабінет Міністрів України відповідно до ст.11 Закону "Про ринок природного газу" прийняв постанови від 01.10.2015 №758, від 22.03.2017 №187 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу". Указані постанови зобов`язували НАК "Нафтогаз України" постачати природний газ виробникам теплової енергії, які здійснюють виробництво теплової енергії для всіх категорій споживачів.
30.11.2016 набрав чинності Закон 1730, який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Відповідно до ст.1 Закону 1730 заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, є, зокрема кредиторська заборгованість теплопостачальних та теплогенеруючих організацій перед постачальником природного газу, операторами ГРС, оператором ГТС та особою, що виконувала функції оператора ГТС до 31.12.2019 включно, за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії (у тому числі за договорами купівлі-продажу природного газу для власних потреб, що був використаний виключно для виробництва теплової та електричної енергії), надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (у тому числі у разі заміни сторони у зобов`язанні та/або у разі правонаступництва), а також послуги з його розподілу і транспортування.
Дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та інші енергоносії та послуги з розподілу і транспортування природного газу, теплову енергію, послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію, послуги з її розподілу/передачі, за питну воду, придбану з метою її подальшої реалізації споживачам, та/або за очищення стічних вод іншими підприємствами централізованого водопостачання і водовідведення (ст.2 Закону 1730).
29.08.2021 набрав чинності Закон "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон 1639-IX), яким внесено зміни до Закону 1730, зокрема, його ст.8 доповнено ч.2.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону 1730, підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які протягом періоду з 01.12.2015 по 31.12.2019 здійснювали відбір природного газу з ГТС без поданих номінацій, зобов`язані протягом 72 місяців, починаючи з 01.10.2021, щомісяця рівними частинами компенсувати особі, що здійснювала функції оператора ГТС до 31.12.2019 включно, вартість відібраних без номінацій обсягів природного газу за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положенням про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затверджених постановами КМУ на виконання ст.11 Закону "Про ринок природного газу", чинних протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.
Відповідно до норм права, передбачених Кодексом ГТС (п.8 гл.3 розд.XII, п.1 гл.1 розд.XIV), у разі несанкціонованого відбору газу споживачем весь відповідний обсяг вноситься в алокацію на відповідного оператора ГРС, а останній, як замовник послуг транспортування, є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання.
Зі змісту вказаних норм випливає, що обсяги газу, відібрані споживачами за відсутності по оператору ГРС підтвердженої номінації та віднесені в алокацію останнього, оплачуються таким оператором ГРС на користь оператора ГТС на підставі договору транспортування природного газу.
Однак 14.07.2021 законодавцем прийнятий Закон 1639-IX, що спрямований на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу шляхом урегулювання заборгованості, зокрема виробників теплової енергії за природний газ, поставлений НАК "Нафтогаз України" в рамках спеціальних обов`язків використаний для їх виробництва, а також неоплаченої вартості обсягів природного газу, відібраних з ГТС підприємствами теплоенергетики протягом 2015 - 2019 років без документального оформлення, отримання номінацій або включення до реєстру.
Аналіз приписів Закону 1730 дає підстави для висновку, що необхідними та визначальними умовами для застосування положень ст.8 цього Закону є: 1) учасниками процедури врегулювання заборгованості мають бути - підприємства, що виробляють, транспортують та постачають теплову енергію, надають послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води та особа, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно; 2) заборгованість складається з вартості об`ємів природного газу, відбір якого відбувався без поданих постачальником газу номінацій та за умови відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів; 3) період заборгованості - відбір природного газу відбувся упродовж 01.12.2015-31.12.2019; 4) строк оплати настав з 01.10.2021.
Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 04.05.2023 у справі №914/1940/22, а також Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі №905/2044/19.
Верховний Суд у постанові від 04.05.2023 у справі №914/1940/22 зазначив таке:
"8.21. Як встановлено судами попередніх інстанцій: відбір природного газу відповідачем відбувся без поданих постачальником газу (ПАТ "НАК "Нафтогаз України") номінацій та за відсутності підписаних актів приймання-передачі природного газу з постачальниками щодо таких обсягів у період з жовтня 2016 року по лютий 2018 року (листи ПАТ "НАК "Нафтогаз України", адресовані КП "Бродитеплоенерго", акти приймання-передачі природного газу та договори постачання природного газу, укладені між відповідачем та третьою особою; звіти [алокації] про фактичні обсяги природного газу по постачальниках та акти наданих послуг з розподілу природного газу за договором, укладеним між АТ "Львівгаз" та КП "Бродитеплоенерго"); вказані обставини також встановлено у рішеннях суду зі справи №914/1945/19 та справи №910/341/17 (щодо самого факту відбору природного газу та обсягів відібраного відповідачем природного газу з газотранспортної системи АТ "Укртрансгаз") та які в силу положень статті 75 ГПК України не підлягають повторному доведенню; розрахунок вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу у визначених періодах у загальному розмірі 2 504,054 тис.м3 позивачем здійснено за цінами реалізації природного газу по категоріям споживачів, які були чинні протягом періоду таких відборів; між сторонами відсутні суперечності стосовно того, що відповідачем здійснювався такий відбір природного газу без поданих та підтверджених номінацій у спірний період у вказаному об`ємі; відсутні докази оплати відповідачем вартості відібраного без номінацій природного газу ні на користь ПАТ "НАК "Нафтогаз України", ані на користь АТ "Укртрансгаз"
Отже, з урахуванням вставлених судом апеляційної інстанції обставин в аспекті порушених у касаційній скарзі питань, Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 8 Закону №1730-VIII у редакції Закону №1639-ІХ та, відповідно про обґрунтованість позовних вимог в цій частині.
У контексті спірних правовідносин згідно з пунктом 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 цієї статті, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Такі засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії.
Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (вказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №180/1735/16-ц)".
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 16.02.2024 у справі №905/2044/19 зазначив, що відібрання підприємствами обсягів природного газу з ГТС без номінацій призводить до негативного небалансу, який вноситься в алокацію на оператора ГРС та який потребує балансування в системі (відновлення обсягу відібраного газу з ГТС шляхом його закупівлі), зокрема з боку оператора ГТС. Тобто в такому випадку відбувається надання оператором ГТС послуг балансування, які підлягають оплаті (компенсації вартості газу, необхідного для відновлення балансу ГТС). Разом з цим витрати оператора ГТС на закупівлю природного газу, відібраного підприємствами без номінацій протягом періоду з 01.12.2015 до 31.12.2019, компенсуються такими підприємствами у порядку, передбаченому ч.2 ст.8 Закону 1730-VIII.
Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16.02.2024 у справі №905/2044/19 сформував правовий висновок щодо застосування ч.2 ст.8 Закону 1730-VIII та п.8 гл.3 розд.XII, пункти 1-2 гл.1 розд.XIV Кодексу ГТС: при стягненні оператором ГТС (особою, яка виконувала функції оператора ГТС) вартості послуг балансування з оператора ГРС за період 2016 - 2019 роки із загального місячного небалансу оператора ГРС відраховуються обсяги відбору природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, які підпадають під дію ч.2 ст.8 Закону 1730-VIII.
Також необхідно зазначити, що відповідно до ч.3 ст.8 Закону 1730 обсяги природного газу, зазначені в ч.2 цієї статті, визначаються як різниця між обсягами фактично спожитого природного газу на підставі алокацій/звітів операторів газорозподільних систем та обсягами поставленого/придбаного природного газу на підставі договорів купівлі-продажу/постачання природного газу та актів приймання-передачі природного газу за відповідний період споживання.
Згідно ч.4 ст.8 Закону 1730 різниця між вартістю природного газу за ціною компенсації, що визначена ч.2 цієї статті, та фактичною вартістю природного газу, яку відображено в бухгалтерському обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно, у відповідні періоди відбору природного газу без поданих номінацій, підлягає списанню в обліку особи, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31.12.2019 включно.
Отже, Законом 1730 не передбачено виключень в частині відібраних без номінацій обсягів природного газу. Усі обсяги природного газу, які були використані без номінацій, підпадають під дію положень ч.2 ст.8 Закону 1730. До того ж, не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що згідно з принципом jura novit curia ("суд знає закони") суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі №904/5726/19, від 28.09.2022 у справі №483/448/20, від 08.11.2023 у справі №607/15052/16-ц).
Таким чином, вважаючи, що позивач не надав належного нормативно-правового обґрунтування визначення ним цін на газ, натомість, пославшись лише лист постачальника, який має рекомендаційний характер, тобто відхиливши лист постачальника як належний доказ, суд, відповідно до принципу jura novit curia ("суд знає закони"), повинен був самостійно здійснити пошук і застосувати відповідну норму права.
Положення ст.8 ЦК, якими передбачено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Також необхідно враховувати, що відповідно до ст.79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п.81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц; п.9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі №904/2104/19).
Верховний Суд у постанові від 03.06.2025 зазначив про необхідність надання судом оцінки доказам, наданим позивачем, зокрема, реєстрам обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” мережами ПАТ “Харківміськгаз” у розрізі споживачів та застосування такого стандарту доказування, як “вірогідність доказів”.
В даному розрізі необхідно зазначити про таке.
Статтею 73 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами:
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів;
3) показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Отже тягар доведення обставин, на які посилається сторона в обґрунтування своїх вимог та заперечень, лежить саме на неї. 
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Місцевий господарський суд цілком правомірно розглянув надані позивачем реєстри обсягів газу, що були використані споживачами по договорах з НАК “Нафтогаз України” мережами ПАТ “Харківміськгаз” у розрізі споживачів у листопаді, у грудні 2016р. з інформацією про обсяги підтвердженої номінації та алокації як вірогідні, а щодо інформації реєстрів теплопостачальних підприємств, з якими документально оформлені обсяги газу за прямими договорами Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” про оформлені обсяги за цей період було встановлено співпадіння із загальних обсягом природного газу, вказаним в підписаних відповідачем та НАК “Нафтогаз України” актах приймання-передачі природного газу за договорами №2424/1617-ТЕ-32, №2578/1617-БО-32, №2425/1617-РО. 
Отже, місцевим господарським судом була правильно встановлена різницю між фактично спожитими відповідачем обсягами природного газу на підставі алокацій/звітів оператора газорозподільної системи ПАТ “Харківміськгаз” та оформлених з постачальником НАК “Нафтогаз України” у листопаді 2016 року - 28881,000 тис куб м, у грудні 2016 року - 34508,000 тис куб м.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 08.09.2025 у справі №922/3903/23 за позовом АТ “Укртрансгаз” до КП “Харківські теплові мережі”:
- стягнуто з КП “Харківські теплові мережі” 967148121,50 грн компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за січень 2016 року - квітень 2017 року та березень - червень 2018 року, 25455386,73 грн процентів річних, 126843586,66 грн інфляційних втрат;
- встановлено, що між КП “Харківські теплові мережі” та АТ “НАК “Нафтогаз України” були підписані акти приймання передачі природного газу за квітень 2017 на загальний обсяг 25470,501 тис куб м, а акти, які збільшують переданий обсяг на 11242,000 тис куб м до 36712,501 тис куб м, було повернуто листом постачальника №26-4175/1.2.-17 від 16.05.2017.
Рішення Господарського суду Харківської області у справі №922/3903/23 від 08.09.2025 набрало законної сили 09.10.2025.
Згідно з Актами №04-17-636 від 30.04.2017 з АТ “Укртрансгаз”, №ХРГ00009694 від 30.04.2017 з ПАТ “Харківміськгаз” у квітні 2017 року КП “Харківські теплові мережі” було надано послуги транспортування магістральними трубопроводами та розподілу 25 470,501 тис куб м. природного газу.
При цьому апеляційним судом не враховуються надані позивачем при новому розгляді справи додаткові докази : Алокаціії (Звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу ПАТ “Харківміськгаз” між замовниками послуги транспортування (постачальниками) за квітень 2017 року та додатки до неї, а також відповідь АТ «ОГРС «Харківміськгаз» на адвокатський запит № 1186392 від 05.10.2023. В даному аспекті необхідно зазначити, що норми процесуального закону забороняють подавати нові докази при новому розгляді справи – ч.4 ст. 46 ГПК України. В такому випадку подання нових доказів при новому розгляді справи порушує також принцип змагальності сторін.
Так, в узагальненні практики ВП ВС з цього приводу суддя ВП ВС Пільков К.М. виклав правила визначення обсягу нового розгляду справ, спрямованих Верховним Судом до судів першої інстанції. Аналізуючи новий розгляд зі схожих підстав в інших правових системах, суддя ВП ВС зазначив про обмежений характер нового розгляду в господарському процесі України.
Разом з цим, результати перерозподілу у квітні 2017 року обсягу алокацїй ( збільшено для КП “Харківські теплові мережі” обсяг алокацїі, у порівнянні з фактично розподіленим (з 25470,501 тис куб м до 36712,501 тис куб м) та відповідно зменшено такий обсяг відповідачу (з 25802,000 тис куб м до 14560,000 тис куб м)) враховані господарським судом при вирішенні справи №922/3903/23, а позивач АТ “Укртрансгаз” вже отримав судове рішення про стягнення компенсації відповідного обсягу природного газу з КП “Харківські теплові мережі”. Тому прийняття судом першої вищевказаних нових доказів не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції по суті справи.
Отже, різниця між фактично спожитими відповідачем обсягами природного газу на підставі алокацій/звітів оператора газорозподільної системи ПАТ “Харківміськгаз” та оформленими з постачальником НАК “Нафтогаз України” у квітні 2017 року становить 14560,000 тис куб м. Загальний обсяг відібраного відповідачем природного газу в період листопада - грудня 2016 року, квітня 2017 року з газотранспортної системи без поданих постачальником газу номінацій за розрахунком суду складає 77949,000 тис куб м.
Як зазначив Верховний Суд у постанов від 03.04.2024 у справі №922/2737/23, досліджуючи питання щодо тарифів (цін) природного газу у спірні періоди, оцінку потрібно надати не лише обґрунтуванням позивача щодо таких тарифів, а й контраргументам відповідача, якими можуть бути, зокрема, посилання на інші тарифи (ціни) ніж ті, які визначив позивач, та здійснити перевірку проведеного позивачем нарахування заборгованості відповідача з урахуванням 3% річних, інфляційних втрат, встановлення його обґрунтованості/необґрунтованості, за необхідності застосувавши принцип jura novit curia ("суд знає закони"), положення ст.8 ЦК.
Для забезпечення змагальності під час нового розгляду справи №922/2737/23 сторонами на пропозицію суду були надані відповідні розрахунок та контррозрахунок обсягів та вартості природного газу для компенсації на основі Положень №758, №187, яким надається оцінка при новому розгляді справи по суті.
На підставі ч. 2 ст. 8 Закону №1730 компенсування (оплата) позивачу вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу повинна відбуватись за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, які визначені положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України “Про ринок природного газу”, чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів. 
Абзацом 1 пункту 16 Положення №758 передбачено, що НАК “Нафтогаз України” у період з 01 травня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно) постачає природний газ виробникам теплової енергії за регульованою ціною (без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України) з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942,00 грн за 1000 куб м, а для виробництва теплової енергії для релігійних організацій - в розмірі 2471,00 грн за 1000 куб м.
Згідно з абз. 2 пункту 16 Положення №758 ціна на природний газ, який постачається для виробництва теплової енергії та/або надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, повинна відповідати ціні на природний газ, що постачається НАК “Нафтогаз України” такій самій категорії споживачів за таких самих умов постачання за ціною, встановленою НАК “Нафтогаз України”.
Постановою Кабінету Міністрів України “Про внесення змін до пункту 16 Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)” від 14.12.2016 №937, яка набрала чинності 23.12.2016, норму абз. 2 пункту 16 було виключено з Положення № 758.
В листі №14/6-2902/1.18-25 від 04.09.2025 НАК “Нафтогаз України” вказує, що відповідно до умов договорів, які компанія укладала з виробниками теплової енергії для категорії бюджетних установ, ціна на природний газ визначалася на підставі цін, що розміщувалися на офіційному веб-сайті; у листопаді 2016 року ціна становила 8182,80 грн за 1000 куб м з ПДВ, а у разі передплати - 7380,00 грн за 1000 куб м з ПДВ (за умови, що місячний обсяг споживання перевищує 50 тис куб м), а у грудні 2016 - 8577,60 грн за 1000 куб м з ПДВ, а у разі передплати - 7780,80 грн за 1000 куб м з ПДВ (за умови, що місячний обсяг споживання перевищує 50 тис куб м).
Розміщеними на офіційному веб-сайті НАК “Нафтогаз України” прейскурантами на листопад - грудень 2016 року передбачено IV категорії споживачів, з яких під визначення абз. 2 пункту 16 Положення №758 частково підпадає категорія І, а саме “суб`єкти господарювання, які виробляють теплову енергію, у тому числі блочні (модульні) котельні, установлені на дахові та прибудовані (виходячи з обсягу природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії, яка використовується установами та організаціями, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, іншими суб`єктами господарювання)”. 
Решта ж категорій споживачів або мають споживання до 50 тис куб м, або не підпадають під дію Положення №758, або є постачальниками для подальшої реалізації газу. Прейскуранти передбачають для категорії І наступні ціни на природний газ та умови їх застосування:
- на листопад 2016 року - 7380,00 грн за 1000 куб м з ПДВ за умови попередньої оплати або 8182,80 грн за 1000 куб м з ПДВ за умови оплати протягом або після періоду (календарний місяць) поставки газу; від 50 тис куб м; за відсутності заборгованості перед Компанією за попередні періоди;
- на грудень 2016 року - 7780,80 грн за 1000 куб м з ПДВ за умови попередньої оплати або 8577,60 грн за 1000 куб м з ПДВ на умовах післяплати; від 50 тис куб м; за відсутності заборгованості перед Компанією за попередні періоди.
Верховний Суд у постанові від 03.06.2025 у цій справі з посиланням на ч. 2 ст. 8 Закону №1730 наголосив, що компенсування (оплата) позивачу вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу повинна відбуватись за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу, затвердженими постановами Кабінету Міністрів України на виконання статті 11 Закону України “Про ринок природного газу”, чинними протягом періоду таких відборів для відповідних категорій споживачів.
Місцевий господарський суд при новому розгляді справи питання щодо тарифів (цін) природного газу у спірні періоди розтлумачив формулювання ч. 2 ст. 8 Закону №1730 “за цінами реалізації природного газу категоріям споживачів, визначеними положеннями” з використанням основного, граматичного (буквального) способу тлумачення тесту самої норми, виходячи зі значення слів та змісту речень.
Також в даному розрізі слід зазначити, що Верховний Суд у постанові від 17.02.2020 у справі №820/3556/17 вказував на те, що існує усталене правило тлумачення юридичних текстів «casus omissus pro omisso habendus est», що означає, що «пропущений випадок має вважатися таким, що пропущений навмисно».
Колегія суддів зазначає, що ступінь свободи інтерпретації має мати певні рамки. Те, що не охоплено законом - законом не охоплено. Будь-яке «домислення» за законодавця (тобто, видавання певної думки, тези, яку насправді законодавець на увазі не мав) - не може бути втілене в судовий прецедент й бути джерелом судової практики, оскільки підміна судом законодавця посягає на поділ влади. У разі, коли під час правозастосування закон тлумачиться розширено, необхідно провести чітке і ясне розмежування, установити межі між тим, що саме запровадив законодавець, і тим, що останній мав на увазі й бажав донести до широкого кола осіб на переконання суб`єкта правозастосування (хибне тлумачення, орієнтоване на пошук того, що законодавець міг задумати, замість того, що законодавець об`єктивно впровадив).
Таким чином, при правотлумаченні необхідно утримуватись від безпідставного викривлення норми права через «судову правотворчість».
Норма ч. 2 ст. 8 Закону №1730 не містить вказівки на ціни, визначені іншими суб`єктами відповідно до положень про покладення спеціальних обов`язків або умовні, відсильні норми. Отже чіткість вказаного формулювання не потребує для з`ясування змісту закону застосування інших способів тлумачення, а саме: системного та логічного у сукупності (системному зв`язку) з іншими нормами права. 
Положення абз. 2 пункту 16 Положення №758 про те, що ціна на природний газ, який постачається для виробництва теплової енергії та/або надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води для установ, що фінансуються за рахунок державного і місцевих бюджетів, повинна відповідати ціні на природний газ, що постачається НАК “Нафтогаз України” такій самій категорії споживачів за таких самих умов постачання за ціною, встановленою НАК “Нафтогаз України”, не свідчить про саме визначення ціни в тому вигляді, як це передбачено ч. 2 ст. 8 Закону №1730.
Отже, визначеними напряму Положенням №758 є ціни природного газу, вказані в абз. 1 пункту 16 Положення №758, водночас, абз. 2 цього пункту таких цін не визначає, про що обґрунтовано зазначив місцевий господарський суд 
Поряд з цим, встановлені НАК “Нафтогаз України” ціни на природний газ 8182,80 грн за 1000 куб м з ПДВ у листопаді та 8577,60 грн за 1000 куб м з ПДВ у грудні 2016 року не є єдиними та чітко визначеними, оскільки можливість їх застосування обумовлена прейскурантами величиною обсягів споживання (від 50 тис куб м), строками розрахунку за природний газ (у разі передплати визначена інша ціна) та відсутністю у споживача заборгованості за попередні періоди.
У період з 23.12.2016 по 31.12.2016 норма абз. 2 пункту 16 Положення №758 була виключена із вказаного Положення постановою Кабінету Міністрів від 14.12.2016 №937, що виключає можливість застосування до спірних відборів цього періоду припису про відповідність цін, які встановлювалися НАК “Нафтогаз України”,про що правильно зазначив місцевий господарський суд.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком місцевого господарського суду про безпідставність доводів позивача про необхідність застосування до відібраних відповідачем у листопаді - грудні 2016 року обсягів природного газу не визначених Положенням №758 цін на природний газ для виробництва теплової енергії, яка використовалася установами та організаціями, що фінансуються з державного і місцевих бюджетів, іншими суб`єктами господарювання в розмірі 8182,80 грн та 8577,60 грн за 1000 куб м з ПДВ.
Тому при розрахунку суми компенсації за вимогами позивача по періоду листопада - грудня 2016 року підлягає застосуванню визначена , як це встановлено напряму приписом ч. 2 ст. 8 Закону №1730, в нормі абз. 1 пункту 16 Положення №758 регульована ціна природного газу для виробників теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню в розмірі 4942,00 грн за 1000 куб м (без ПДВ та без урахування тарифів на послуги з транспортування та розподілу природного газу, а також податків та зборів, що включаються до вартості природного газу, відповідно до Податкового кодексу України). 
Водночас, при вирішенні питання про застосовану ціну місцевий господарський суд цілком правомірно не прийняв до уваги передбачені абз. 1 пункту 16 Положення №758 категорії споживання “для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню” та “для виробництва теплової енергії для релігійних організацій”, а застосував ціну 4942,00 грн за 1000 куб м природного газу як максимальну визначену вказаною нормою Положення №758 регульовану ціну природного газу для розрахунку суми компенсації позивачу за ч. 2 ст. 8 Закону №1730.
Виходячи з наведеного, менша з визначених абз. 1 пункту 16 Положення №758 ціна в сумі 2471,00 грн за 1000 куб м природного газу, в цьому випадку застосуванню не підлягає.
Заперечення позивача про відсутність підстав для застосування по періоду листопада - грудня 2016 року “пільгових” цін на природний га, є необґрунтованими, так як саме про такі ціни (визначені та регульовані Положенням №758) йдеться в нормі ч. 2 ст. 8 Закону №1730.
Пунктом 13 Положення №187 визначено, що НАК “Нафтогаз України” з 01 квітня 2017 року здійснює продаж/постачання природного газу відповідно до пунктів 10 - 12 цього Положення для побутових споживачів, релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та виробників теплової енергії в рамках виробництва теплової енергії з метою надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню та релігійним організаціям (крім обсягів, що використовуються релігійними організаціями для провадження їх виробничої діяльності) за ціною, що становить 4942,00 грн за 1000 куб м (без урахування податку на додану вартість, тарифів на транспортування та розподіл природного газу, які підлягають обов`язковій оплаті відповідно до умов договорів розподілу природного газу та величини торговельної надбавки (націнки) постачальника природного газу із спеціальними обов`язками, максимальний рівень якої визначений пунктом 14 цього Положення). 
Під час продажу природного газу постачальникам природного газу для потреб релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) та під час постачання природного газу виробникам теплової енергії для потреб релігійних організацій (крім обсягів, що використовуються для провадження їх виробничо-комерційної діяльності) відповідно до цього Положення до ціни застосовується коефіцієнт 0,5.
Під час постачання природного газу виробникам теплової енергії для всіх категорій використання природного газу, в тому числі для виробництва електричної енергії, крім визначених в абзаці першому цього пункту, а також для виробництва електричної енергії такими виробниками згідно з цим Положенням до ціни застосовується коефіцієнт 1,6.
Отже, при розрахунку суми компенсації за вимогами позивача по періоду квітня 2017 року підлягають застосуванню ціни, визначені пунктом 13 Положення №187 та правильно зазначені позивачем в розрахунку суми основного боргу станом на 01.06.2023.
В постанові від 03.06.2025 Верховний Суд зазначив про необхідність надання оцінки добросовісності поведінки відповідача щодо визначення ним самостійно споживання певних обсягів природного газу у спірний період з конкретною метою (при цьому така поведінка стосується не тільки правовідносин між позивачем і відповідачем, а й відповідача з іншими учасниками ринку природнього газу), а також теперішньої його поведінки (чи є вона чесною, відкритою).
Відповідач у своїх поясненнях зазначає, що складання ним актів приймання-передачі за Типовим договором постачання природного газу постачальником “останньої надії” (період листопад - грудень 2016 року), договорами №2424/1617-ТЕ-32, №2578/1617-БО-32, №2671/1617-КП-32, №1011/17-ЕЕ, № 2425/1617-РО (період квітень 2017 року) відбулося у правовідносинах з НАК “Нафтогаз України”, учасником яких позивач не був, ще до прийняття змін до Закону №1730, які надали йому право на компенсацію вартості обсягів природного газу. 
Відповідач стверджує, що в такому випадку з його боку відсутня послідовна поведінка, яка б породила легітимні очікування у сторони позивача та вказує на відмінність юридичного змісту мети визначення обсягів природного газу у договірних відносинах споживача та постачальника із спеціальними обов`язками на ринку природного газу (НАК “Нафтогаз України”) та позадоговірних, компенсаційних відносинах суб`єктів, визначених ст. 8 Закону №1730.
Відповідач здійснював розподіл відібраних у спірному періоді обсягів природного газу за категоріями споживання (розрахунковим шляхом згідно з нормативними документами ГКД, СОУ-Н МПЕ), проте інформацію стосовно такого розподілу до матеріалів справи він не надав, тоді як правильність обсягів, вказаних позивачем, не спростував.
В даному розрізі місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про те, що в умовах дії ст. 8 Закону №1730 не може залишитися без урегулювання ситуація, коли особа спожила природний газ, проте нікому не оплатила його вартості.
Отже, як правильно розрахував суд першої інстанції, загальний обсяг для компенсації природного газу за спірний період складає 77949,000 тис куб м, в тому числі 28881,000 тис куб м за період листопада 2016 року, 34508,000 тис куб м за період грудня 2016 року, 14560,000 тис куб м за період квітня 2017 року.
Загальна сума компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу складає 514076724,00 грн, в тому числі 142799090,00 грн за спірний період, виходячи з суми щомісячного платежу 7139954,50 грн.
Колегією суддів перевірено здійснений місцевим господарським судом відповідно до ст. 625 ЦК України власний розрахунок інфляційних втрат за сукупними індексами інфляції за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в сумі 18533458,35 грн та 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3399009,57 грн. та знаходить його арифметично правильним та нормативно обґрунтованим.
Також колегія суддів зазначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними.
Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року в справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц (провадження № 61-15813сво18)).
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі № 463/13099/21 (провадження № 61-11609сво23), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року в справі № 567/3/22 (провадження № 61-5252сво23)).
Велика Палата Верховного Суду наголошувала, що цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, яка відповідатиме зазначеним критеріям і уявленням про честь та совість (див. пункт 220 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 917/1212/21 (провадження № 12-24гс23)).
Отже, оскільки законодавством чітко не визначено алгоритму встановлення ціни, яка має бути застосована при розрахунку компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу, то застосування місцевим господарським судом ціни 4942,00 грн за 1000 куб м природного газу як максимально визначеної нормою абз. 1 пункту 16 Положення №758 Положення №758 регульованої ціни було здійснене із врахуванням балансу інтересів обох сторін, недопущенням ситуації, коли відібраний без номінації газ залишається неоплаченим, а також недопущенням покладення на відповідача надмірного тягаря, що відповідає наведеним вище принципам цивільного законодавства. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується із висновком господарського суду про наявність підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача компенсації вартості відібраних без номінацій обсягів природного газу за листопад - грудень 2016 року та квітень 2017 року у сумі 142799090,00 грн, інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по квітень 2023 року в сумі 18533458,35 грн та 3% річних за період з 01.11.2021 по 01.06.2023 у сумі 3399009,57 грн., всього в загальній сумі 164731557,93 грн.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, повністю дослідив обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновки місцевого господарського суду, у зв`язку з чим підстави для скасування чи зміни вказаного рішення відсутні.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявників апеляційної скарги.
Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ПрАТ "Харківська ТЕЦ - 5" (212Х/1) та АТ "Укртрансгаз" (217Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 12.01.2026 у справі № 922/2737/23 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 06.04.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя В.В. Россолов 

Суддя І.А. Шутенко