ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 березня 2026 року справа №200/7565/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 200/7565/25 (головуючий суддя І інстанції – Духневич О.С.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.05.2025 № 056550006799, щодо відмови в призначені та виплаті пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити призначення та виплату пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до страхового стажу періодів трудової діяльності, згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984, періоду навчання з 01.09.1982 по 01.03.1984, згідно диплому № НОМЕР_2 від 01.03.1984, починаючи з 07.05.2025.
В обґрунтування позову зазначила, що 07.05.2025 звернулася до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.05.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.
При цьому відповідач протиправно не врахував до страхового стажу позивача періоди її роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984, та період навчання з 01.09.1982 по 01.03.1984.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.05.2025 № 056550006799 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 01.03.1984 та періоди роботи з 14.03.1984 по 19.09.1984, з 19.09.1984 по 21.11.1987, з 09.03.1988 по 23.10.1991, з 24.10.1991 по 29.06.1994, з 17.05.2004 по 31.05.2004 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 07.05.2025.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 968,96 гривень.
Не погодившись з рішенням, відповідачі звернулися з апеляційними скаргами, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги ГУ ПФУ в Донецькій області.
07.05.2025 позивач звернулася засобами вебпорталу електронних послуг до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058.
За принципом екстериторіальності було визначено структурний підрозділ органу, що здійснює призначення пенсії – ГУ ПФУ в Харківській області.
Рішенням ГУ ПФУ в Харківській області від 14.05.2025 № 056550006799 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік.
За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано:
- періоди роботи згідно із трудовою книжкою від 14.03.1984 серії НОМЕР_1 , оскільки на титульній сторінці послідовна зміна прізвищ не підтверджено в установленому порядку, відсутнє свідоцтво про шлюб, довідку про зміну прізвища від 31.01.2002 № 18 надано в копії;
- період навчання з 01.09.1982 по 01.03.1984 згідно із дипломом від 01.03.1984 № НОМЕР_2 , оскільки відсутнє свідоцтво про шлюб, довідку про зміну прізвища від 31.01.2002 № 18 надано в копії.
З огляду на викладене, відсутні підстави для призначення позивачу пенсії за віком.
Аналогічні обґрунтування містить апеляційна скарга ГУ ПФУ в Харківській області.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на зазначене, суд надає оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційних скарг відповідачів.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи. 
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив, що всі документи у цій справі сформовано в електронному вигляді та експортовано в КП “Діловодство спеціалізованого суду”.
Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).
Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему “Електронний суд” матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.
Отже, враховуючи зазначені листи, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі “Електронний суд”.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Встановлені обставини справи.
07.05.2025 позивач звернулася засобами вебпорталу електронних послуг до Пенсійного фонду України про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону № 1058-IV.
За принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що здійснює призначення пенсії - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.05.2025 № 056550006799 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу - 31 рік. 
В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 19 років 04 місяці 21 день.
До страхового стажу не зараховано періоди, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 та період навчання згідно з дипломом № НОМЕР_2 , оскільки відсутнє свідоцтво про шлюб, довідку про зміну прізвища № 18 від 31.01.2002 надано в копії.
Відповідно до довідки про одруження № 18 від 31.01.2002, що видана управлінням РАЦСу Краснодарського краю, дошлюбне прізвище ОСОБА_1 було “ ОСОБА_2 ”. Вказане також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07.01.1965. 
Відповідно до диплому № НОМЕР_2 від 01.03.1984 ОСОБА_3 у період з 01.09.1982 по 01.03.1984 навчалася в Краматорському ПТУ Донецького облуправління торгівлі за професією “продавець продовольчих товарів”.
Зміст трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984 свідчить, що відповідно до запису № 1 позивач проходила навчання у Краматорському професійно-технічному училищі Донецького облуправління торгівлі в період з 01.09.1982 по 01.03.1984, що підтверджується дипломом № НОМЕР_2 від 01.03.1984.
Записи трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984 свідчать, що у період з 01.09.1982 по 01.03.1984 позивач навчалася в Краматорському ПТУ Донецького облуправління торгівлі, з 14.03.1984 по 19.09.1984 працювала в торгівлі на посаді молодшого продавця, з 19.09.1984 по 21.11.1987 працювала на посаді молодшого продавця, з 09.03.1988 по 23.10.1991 працювала на посаді працівника кондитерського цеху по 3 розряду, з 24.10.1991 по 29.06.1994 працювала в якості техслужбовця на 0,5 ставки, з 17.05.2004 по 31.05.2004 працювала робочою на період сезону с/г робіт по трудовій угоді, (що в своїй сукупності становить 11 років 6 місяців 16 днів).
Розрахунок стажу позивача форми РС-право свідчить, що період з 01.06.2004 по 09.07.2004, з 15.07.2005 по 16.01.2006, з 15.05.2006 по 31.03.2025 зараховано пенсійним органом до страхового стажу ОСОБА_1 , що становить 19 років 4 місяці 21 день. 
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що працівник не може відповідати за неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки з вини адміністрації підприємства, тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.
Трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу та навчання у спірні періоди.
Крім того, надані позивачем документи є взаємопов`язаними, містять послідовні та несуперечливі відомості, що дає можливість достовірно встановити ідентичність особи позивача із тією, що зазначена у трудовій книжці та дипломі. Тому довідка про одруження, навіть надана у копії, у сукупності з іншими доказами підтверджує факт зміни прізвища, забезпечує безперервність документального підтвердження трудового стажу та виключає будь-які сумніви щодо належності зазначених документів позивачеві.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з абзацом першим частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом. (абз. 1 ч. 2 ст. 24 Закону № 1058-IV).
На підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).
Пунктом 17 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 № 110 (далі Інструкція № 58) встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується "05.01.1993".
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Станом на час внесення спірних записів в трудову книжку позивача, зокрема, діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 № 162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція № 162), пункт 2.3 якої містить положення, подібні положенням пункту 2.4 Інструкції № 58.
Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.
Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.
На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.
Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.
Як свідчать матеріали справи, відповідач, відмовляючи зарахувати до страхового стажу позивача періоди трудової діяльності за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984, зазначив, що зміни записів у трудовій книжці про прізвище, ім`я, по батькові і дату народження вносяться на першій сторінці (титульному листі) трудової книжки із посиланням на номер і дату документів, що підтверджують такі зміни.
Судом встановлено, що на титульній сторінці трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984 прізвище “ ОСОБА_2 ” закреслено однією рискою та написано “ ОСОБА_4 ” без посиланням на номер і дату документів, що підтверджують такі зміни.
Проте, разом з дипломом № НОМЕР_2 , довідкою про одруження № 18 від 31.01.2002, свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 07.01.1965, підтверджується, що трудова книжка належить одній і тій самій особі, а саме ОСОБА_1 , дошлюбне прізвище якої - ОСОБА_2 .
Надані документи є взаємопов`язаними, містять послідовні та несуперечливі відомості, що дає можливість достовірно встановити ідентичність особи позивача із тією, що зазначена у трудовій книжці та дипломі. 
Тому довідка про одруження, навіть надана у копії, у сукупності з іншими доказами підтверджує факт зміни прізвища, забезпечує безперервність документального підтвердження трудового стажу та виключає будь-які сумніви щодо належності зазначених документів позивачеві.
При цьому суд зазначає, що записи у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 14.03.1984 є читабельними та чіткими, внесені відповідно до вимог законодавства, а саме належно завірені та містять необхідні реквізити, передбачені Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників. Записи виконані акуратно, без виправлень і помилок, у хронологічному порядку, що забезпечує повноту та достовірність відображення трудової діяльності працівника.
Суд зауважує, що формальні неточності в документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, суд зазначає, що законодавець пов`язує необхідність підтвердження трудового стажу для призначення пенсії лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи за певні періоди роботи.
Водночас, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому, зазначені відповідачем недоліки, не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні спірних періодів роботи до стажу роботи позивача.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 24 травня 2018 року у справі 490/12392/16-а (провадження К/9901/2310/18) в якій зазначено, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Сукупний страховий стаж відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984, який не врахований відповідачем, становить 11 років 6 місяців 16 днів.
Відповідачем зараховано до страхового стажу позивача 19 років 4 місяці 21 день, що разом з періодами трудової діяльності позивача, які не зараховані відповідачем за записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984, становить більш 31 року.
Оскільки позивач досягла віку 60 років, має страховий стаж більше 31 року, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 14.05.2025 № 056550006799 про відмову у призначенні пенсії позивачу та правильно зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання з 01.09.1982 по 01.03.1984 та періоди роботи з 14.03.1984 по 19.09.1984, з 19.09.1984 по 21.11.1987, з 09.03.1988 по 23.10.1991, з 24.10.1991 по 29.06.1994, з 17.05.2004 по 31.05.2004 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 14.03.1984 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV, починаючи з 07.05.2025.
За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про часткове задоволення адміністративного позову.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційних скарг є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для їх задоволення та скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 200/7565/25 – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 200/7565/25 –залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 18 березня 2026 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 18 березня 2026 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв