Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2025 р. справа № 520/19911/24 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Ширант А.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" (вул. Полтавська, 186, м. Берестин, Берестинський р-н, Харківська обл., 63304, код ЄДРПОУ 31889680) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м.Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати повністю Податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322340701 про зменшення ТОВ "Красноградський млин" суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 867 716,00 грн. за 2023 рік (декларація з податку на прибуток підприємств № 9385440639 від 19.03.2024 р.);
- визнати протиправним та скасувати повністю Податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322650701 в частині збільшення ТОВ "Красноградський млин" суми грошового зобов`язання на загальну суму 536 262,50 грн., з яких: податкове зобов`язання 429010,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 107 252,50 грн., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100);
- визнати протиправним та скасувати повністю Податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322720701 про застосування до ТОВ "Красноградський млин" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) сумі 11270,05 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100);
- визнати протиправним та скасувати повністю Податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322800701 про застосування до ТОВ "Красноградський млин" штрафу у розмірі 50% у сумі 9 314,00 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100);
- визнати протиправним та скасувати повністю Податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322680701 про збільшення ТОВ "Красноградський млин" суми грошового зобов`язання на загальну суму 31 343,13 грн., з яких: податкове зобов`язання 25 074,50 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 6 268,63 грн., за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010100);
- визнати протиправним та скасувати повністю Податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00323382411 про застосування до ТОВ "Красноградський млин" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (код платежу 11010100);
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (Код ЄДРПОУ ВП 43983495, місцезнаходження: 61057, Харківська область, місто Харків, вулиця Григорія Сковороди, будинок 46) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Красноградський млин" (код за ЄДРПОУ 31889680, місцезнаходження: 63303, Харківська область, Красноградський район, м.Красноград, вул. Полтавська, 186) – 9516,16 грн. у якості компенсації витрат на оплату судового збору.

Процесуальні дії у справі, заяви та клопотання 
Ухвалою суду від 22.07.2024 відкрито провадження в адміністративній справі, призначено підготовче засідання на 15 серпня 2024 року о 11-00 год. в приміщенні Харківського окружного адміністративного суду за адресою: м. Харків, майдан Свободи, 6, зал № 21.
05.08.2024 позивач подав клопотання про долучення доказів.
06.08.2024 відповідач подав відзив на позовну заяву.
14.08.2024 позивач подав відповідь на відзив.
17.11.2025 та 11.12.2025 сторони подали заяви про розгляд справи без їх участі. 
Згідно з ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
У п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України зазначено, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
У ч. 4 ст. 229 КАС України зазначено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З огляду на вищезазначені приписи КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в порядку письмового провадження за наявними в матеріалах справи доказами.

Позиція позивача 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем проведено документальну планову виїзну перевірку, за наслідками якої прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення.
Позивач стверджує, що винесені ППР є необґрунтованими, протиправними та підлягають скасуванню. 

Позиції відповідача
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позовних вимог.
В обґрунтування зазначає, що Головним управлінням ДПС у Харківській області проведена планова виїзна документальна перевірка позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати усіх, передбачених ПК України, податків та зборів, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи за період діяльності з 01.04.2021 по 31.12.2023.
Перевіркою встановлено такі порушення: 
1. П(С)БО 7 “Основні засоби”, П(С)БО 16 “Витрати” та п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, ст.138 Податкового кодексу України встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2023 рік у сумі 6 867 716 грн. 
2. п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, абз. В п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, Податкового кодексу України, у наслідок чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 430 626 грн., в а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., січень 2022 року у сумі 4 800 грн.; лютий 2022 року у сумі 3 498 грн.; березень 2022 року у сумі 3 333 грн.; квітень 2022 року у сумі 1 522 грн.; травень 2022 року у сумі 2 916 грн.; червень 2022 року у сумі 941 грн.; липень 2022 року у сумі 568 грн.; серпень 2022 року у сумі 1 050 грн., жовтень 2022 року у сумі 1 616 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн. 
3. п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 18 628 грн., а саме: у січені 2022 в сумі 4 800 грн.; у лютому 2022 в сумі 3 498 грн; у березні 2022 в сумі 3 333 грн; у квітні 2022 в сумі 1 522 грн.; у травні 2022 року в сумі 2 916 грн.; у червні 2022 року у сумі 941грн.; у липні 2022 року у сумі 568 грн.; у серпні 2022 року у сумі 1 050 грн. п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: у квітні 2021 в сумі 21 401 грн.; у лютому 2023 в сумі 188 446 грн; у березні 2022 в сумі 122 615 грн та у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн.; 
4. п.266.5, п.п.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України встановлено заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього у сумі 25074,5 грн, у тому числі за 2-4 квартал 2021 року у сумі 10257,75 грн, за 2022 рік у сумі 14816,75 грн. 
5. п.57.1, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями щодо несвоєчасної сплати орендної плати за землю, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, екологічного податку. 
6. пп. “б” п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-VІ від 02.12.2010, вимог Наказу Міністерства Фінансів України №4 від 13.01.2015р. “Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску” зі змінами та доповненнями відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма №4ДФ) встановлено відображення недостовірних даних в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 4 ДФ 2-3 квартали 2022 року та за 1 квартал 2023 року, а саме: 
- 2 кв. 2022 року (травень,червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі “Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3);
- за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146.
Внаслідок чого відповідач зазначає, що ним правомірно складені оскаржувані ППР та просить відмовити у задоволенні позову.

Обставини, встановлені судом та зміст правовідносин
Судом встановлено, що позивач - товариство з обмеженою відповідальністю “БЕРЕСТЕЙСЬКИЙ МЛИН” (до зміни найменування - "Красноградський млин") є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи – 31889680, вид економічної діяльності: виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (основний), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юр. осіб, ФОП та ГО, (Т.1, а.с.34-35).
Відповідно до наказу ГУ ДПС у Харківській області від 20.03.2024 №1209-п, наказано провести документальну планову перевірку позивача з 15.04.2024 тривалістю 20 робочих днів, (Т.1, а.с.170).
За наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки відповідачем складено акт від 17.05.2024 №22232/20-40-07-01-05/31889680, яким встановлено порушення позивачем: 
1. П(С)БО 7 “Основні засоби”, П(С)БО 16 “Витрати” та п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, ст. 138 Податкового кодексу України встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2023 рік у сумі 6 867 716 грн.
2. п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, абз. В п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, Податкового кодексу України, у наслідок чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 430 626 грн., в а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., січень 2022 року у сумі 4 800 грн.; лютий 2022 року у сумі 3 498 грн.; березень 2022 року у сумі 3333 грн.; квітень 2022 року у сумі 1522 грн.; травень 2022 року у сумі 2916 грн.; червень 2022 року у сумі 941 грн.; липень 2022 року у сумі 568 грн.; серпень 2022 року у сумі 1050 грн., жовтень 2022 року у сумі 1616 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн.
3. п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 18 628 грн., а саме: у січені 2022 в сумі 4800 грн.; у лютому 2022 в сумі 3 498 грн; у березні 2022 в сумі 3333 грн; у квітні 2022 в сумі 1522 грн.; у травні 2022 року в сумі 2916 грн.; у червні 2022 року у сумі 941грн.; у липні 2022 року у сумі 568 грн.; у серпні 2022 року у сумі 1 050 грн.
п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: у квітні 2021 в сумі 21 401 грн.; у лютому 2023 в сумі 188 446 грн; у березні 2022 в сумі 122 615 грн та у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн.;
4. п.266.5, п.п.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України встановлено заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього у сумі 25074,5 грн, у тому числі за 2-4 квартал 2021 року у сумі 10257,75 грн, за 2022 рік у сумі 14816,75 грн.
5. п.57.1, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями щодо несвоєчасної сплати орендної плати за землю, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, екологічного податку.
6. пп. “б” п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010, вимог Наказу Міністерства Фінансів України №4 від 13.01.2015р. “Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску” зі змінами та доповненнями відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма №4ДФ) встановлено відображення недостовірних даних в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 4 ДФ 2-3 квартали 2022 року та за 1 квартал 2023 року, а саме:
- 2 кв. 2022 року (травень, червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі “Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3);
- за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146, (Т.1, а.с.36-101).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322340701, яким встановлено, що платником податків завищено собівартість реалізованої продукції, послуг за рахунок включення до їх складу загальновиробничих витрат та витрат з послуг переробки, що не були надані в період виникнення даних витрат. Крім цього, платником податків було безпідставно віднесено амортизацію виробничих ОЗ до складу цих операційних витрат. Отже встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, ст. 138 ПК УКРАЇНИ №275-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), П(С)БО 7 “Основні засоби”, П(С)БО 16 “Витрати”, та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток 6 867 716 грн., (Т.1, а.с.171-172).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322650701, яким встановлено, що підприємством не здійснено нарахування ПДВ за послуги компенсації витрат електроенергії, що передбачено умовами договору. Крім цього, перевіркою встановлено списання у виробництво та до складу витрат вартість пшениці, з якої не було оприбутковано готову продукцію. Під час проведення перевірки було виявлено не своєчасне включення до складу податкового кредиту податкових накладних з порушення терміну реєстрації в ЄРПН. Період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення квітень 2021 року, січень-серпень 2022 року, лютий, травень та жовтень 2023 року. Збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 538 282,50 грн., з яких сума грошового зобов`язання за податковим та/або іншими зобов`язаннями: 430626 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями: 107656,5 грн., (Т.1, а.с. 174-175).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322800701, яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних / розрахунків коригування на суму ПДВ 18628 грн. 00 коп., у зв`язку з чим попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування у строк, визначений пунктом 120.2 статті 120' Податкового кодексу України та згідно зі статтею 12/01 Податкового кодексу України, застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 9314 гривень 00 коп., (Т.1, а.с. 177-178).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322720701, яким встановлено списання у виробництво та до складу витрат вартість пшениці, з якої не було оприбутковано готову продукцію за квітень 2021 року, лютий, травень та жовтень 2023 року, На підставі пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.2 статті 1201 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 11270,05 грн., (Т.1, а.с. 179-180).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00323382411, яким встановлено, що позивач в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №4 ДФ) надано з недостовірними даними, а саме: за 2 кв. 2022 року (травень, червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі “Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3), за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146, за 2 кв. 2022 року (травень, червень), за 1 кв. 2023р. (лютий). На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту (ів) 1 статті (ей) 119 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн., (Т.1, а.с. 182).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322680701, яким встановлено, що позивач не здійснював нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за площу ангару 455,9 кв.м., період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення - 2-4 квартал 2021 - 2022 роки. Збільшено суму грошового зобов`язання за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач юридичними особами, які є власністю об`єктів нежитлової нерухомості – 31343,13 грн., з яких сума грошового зобов`язання за податковим та/або іншими зобов`язаннями: 25074,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями: 6268,63 грн., (Т.1, а.с. 186-188).
Позивач, вважаючи зазначені ППР протиправними, звернувся до суду з цим позовом. 
Правовідносини у цій справі виникли у зв`язку із незгодою позивача із висновками контролюючого органу, які викладені в Акті перевірки та подальшим прийняттям відповідних податкових повідомлень-рішень. 

Норми права, які застосовує суд: процесуальні положення
У КАС України визначені завдання та основні засади адміністративного судочинства, зокрема вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку (ст. 2 КАС України).
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (ч. 1 ст. 5 КАС України).
Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 2 ст. 5 КАС України).
Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст. 9 КАС України).
Згідно положень ст.75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому в силу положень ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Керуючись ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Норми права, які застосовує суд, висновки суду
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п. 14.1.36 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Згідно з п.16.1 ст.16 ПК України платник податків зобов`язаний, зокрема, не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи (п.п.16.1.9); допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом (п.п.16.1.13).
Відповідно до п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені пп.41.1.1 п. 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:
- проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення (п.п.20.1.4);
- доступу під час проведення перевірок до територій, приміщень (крім житла громадян) та іншого майна, що використовуються для провадження господарської діяльності та/або є об`єктами оподаткування, або використовуються для отримання доходів (прибутку), або пов`язані з іншими об`єктами оподаткування та/або можуть бути джерелом погашення податкового боргу (п.п.20.1.13).
Згідно з п.75.1 ст.75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Приписами п.77.4 ст.77 ПК України передбачено, що про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.
Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати ППР від 07.06.2024 р. №00322340701 про зменшення ТОВ "Красноградський млин" суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 867 716,00 грн. за 2023 рік (декларація з податку на прибуток підприємств № 9385440639 від 19.03.2024 р.), суд зазначає таке. 
В обґрунтування вказаного податкового повідомлення – рішення контролюючий орган посилається на порушення пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134, ст. 138 ПКУ, П(С)БО 7 "Основні засоби", П(С)БО 16 "Витрати", у зв`язку з завищенням собівартості реалізованої продукції, послуг за рахунок включення до її складу загальновиробничих витрат та витрат з послуг переробки, що не були надані в період виникнення витрат та безпідставне внесення амортизації виробничих ОЗ до складу інших операційних витрат. 
Заслухавши позиції сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає ППР від 07.06.2024 р. №00322340701 частково протиправним виходячи з такого. 

Щодо завищення собівартості реалізованої продукції, послуг за рахунок включення до її складу загальновиробничих витрат (п.3.1.1.1. (п.1) Акту перевірки).
Так, відповідач встановив, що позивач "завищив собівартість реалізованої продукції, товарів, робіт, послуг в 2023 році, у тому числі в 3 кварталі 2023 року в сумі 330 080 грн.". 
На його думку застосування бухгалтерського проведення Дт 901 Кт 91 в частині віднесення на собівартість реалізації загальновиробничих витрат без застосування рахунку 23 “Виробництво” на його думку призвело до порушення податкового обліку у вигляді заниження показнику рядка 02 Декларації “Фінансовий результат до оподаткування...”.
Водночас відповідач не заперечує наявність та суму загальновиробничих витрат, врахованих позивачем у податковій звітності за вересень 2023 року у розмірі 330079,98грн., але за його тлумаченням П(С)БО 16 позивач мав діяти в інший спосіб.
Відповідач вказує (стр. 9-10 Акту перевірки), що позивач у вересні 2023 р. провів списання загальновиробничих витрат у сумі 330 079,98 грн, які, на думку відповідача, мали бути відображені у складі виробничої собівартості, на собівартість реалізованої продукції в повному обсязі. При цьому підкреслено, що нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення. 
Тобто, доводи відповідача полягають у тому, що у вересні 2023 року позивачем не здійснювався розподіл загальновиробничих витрат, а вони напряму включені до собівартості реалізації загальновиробничі витрати. 
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 ПКУ прибуток із джерелом походження з України та за її межами, визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу. 
Відповідно до п.3 НП(С)БО 1 “Загальні вимоги до фінансової звітності”, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками). 
Відповідно до п. 6 НП(С)БО16 “Витрати” (Наказ Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318) витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені. 
Відповідач не вказує, на підставі чого такі витрати не можуть бути включеними до витрат у вересні 2023 року (як здійснив позивач), крім того, зауваження, вказані Акті, не ставлять під сумнів сам факт наявності таких витрат, не зазначається про відсутність доказів підстав для їх визнання чи відсутності первинної документації. 
Відповідно до п. 11 НП(С)БО 16, собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. 
Отже, виробнича собівартість є складовою собівартості реалізованої продукції, а тому витрати, які мали б пройти через виробничу собівартість все одно були б визнані позивачем у складі собівартості реалізованої продукції. 
Треба також зауважити, що на кінець 2023 року позивач не мав залишків незавершеного виробництва, тобто уся виробнича собівартість у повному обсязі була визнана у складі собівартості реалізованої продукції. 
Варто зазначити, що виробництво та реалізація продукції відбувалась у вересні 2023 у нормальному режимі, прямі виробничі витрати визнавались у повному обсязі, а розподіл загальновиробничих витрат здійснено, виходячи із наведеного вище, що позивач відобразив згідно бухгалтерської довідки від 30.09.2023 року, (Т.2, а.с. 112).
В будь-якому разі позивач мав право визнавати ці витрати, незалежно від класифікації цих витрат у складі будь-якої із статей Звіту про фінансові результати, та, відповідно, мав право зменшити фінансовий результат до оподаткування в повному обсязі. 
До того ж сам Акт як обґрунтування наявності та суми порушення в частині завищення загальновиробничих витрат за вересень 2023 року на 330079,98грн. не містить:
- будь яких відомостей щодо не підтвердження наявності та суми витрат належними первинними документами;
- будь яких відомостей щодо невідповідності категорії витрат загальновиробничим витратам, які у відповідності до ст. 11 Національного (стандарту) положення бухгалтерського обліку 16 "Витрати" включаються до складу собівартості реалізованої продукції;
- будь яких відомостей щодо невідповідності розподілу загальновиробничих витрат відповідно до вимог Додатку 1 до Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати" яким передбачено використання рахунку 90 “Собівартість реалізації”
Вказане підтверджується документами, які надав позивач: обіг по рахунку 901 за вересень 2023 рік (Т.2, а.с. 33); бухгалтерська довідка від 30.09.2023 про формування собівартості реалізованої продукції звітного періоду – вересень 2023 року, відповідно до якої, виходячи з того, що відповідно до НП(С)БО 16 “Витрати” собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, включити постійні загальновиробничі витрати до складу собівартості реалізованої продукції у наступних сумах: Дт рахунку 901, Кт рахунку 91, сума – 330 079,98 грн.(Т.2, а.с. 112); обігом по рахунку 91 за 2023 рік (Т.4, а.с. 142).
В судовому засіданні відповідач надав суду пояснення, за яким його позиція зводиться до того, що позивач мав спочатку відобразити спірні витрати на проміжному рахунку (23) і вже після цього відносити їх на загальновиробничі витрати, що на переконання суду є власним тлумаченням відповідачем норм НП(С)БО 16, яке прямо в нормативному акті не закріплено. 
Отже, рішення відповідача в частині завищення позивачем собівартості реалізованої продукції товарів, робіт, послуг в 2023 році, в тому числі в 3 кварталі 2023 року в сумі 330 080 грн. є необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. 

Щодо рішення відповідача про завищення позивачем витрат з послуг переробки у листопаді 2022 (п.3.1.1.1. (п.2) Акту перевірки).
На сторінках 11-12 Акту перевірки міститься висновок відповідача про те, що позивачем у листопаді 2022 р. завищено собівартість реалізованих послуг у сумі 370530,98грн., оскільки ним не здійснювалось реалізація послуг переробки. 
За даними бухгалтерського обліку позивача ним відображені доходи за листопад 2022 року у сумі 106 701,56 грн (без ПДВ), які включені до складу Звіту про фінансові результати за 2022 рік у складі доходів (бухгалтерські проводки: Дт 361 Кт 703 128041,87 грн, Дт 703 Кт 79 106701,56 грн, Дт 703 Кт 643 21340,31 грн). 
Суми ПДВ, нараховані на надані послуги, відповідають даним податковим накладним виписаним та зареєстрованим в ЄРПН за листопад 2022 року у сумі ПДВ 21 340,31 грн. 
Водночас, в бухгалтерському обліку собівартість реалізованих послуг у листопаді 2022 року складає 443 993,60 грн, що підтверджується поясненнями ТОВ «КРАСНОГРАДСЬКИЙ МЛИН» від 09.05.2024 №47, (Т.2, а.с. 31-32) - здійснені бухгалтерські проводки: Дт 791 Кт 903 - 443993,60 грн. Склад собівартості: Дт 903 Кт 231 – 255 829,9 грн, Дт 903 Кт 91 - 169475,46 грн, Дт 903 Кт 92 - 17624,88 грн, Дт 903 Кт 93 - 1063,36 грн. 
Посадовим особам позивача надано запит про надання пояснень щодо формування собівартості реалізованих послуг в листопаді 2022 року від 29.04.2024 №б/н. Позивач надав відповідь за № 47 від 09.05.2024, (Т.2, а.с.31-32), в якій зазначив, що собівартість реалізованих послуг складає 443 993,6 грн, в тому числі за послугою переробки в сумі 370 530,98 грн. (Дт 23 Кт 903 - 2077922,88 грн, Дт 903 Кт 91 - 162608,1 грн). 
Суд бере до уваги лист позивача № 43 від 01.05.2024, де він перерахував всі послуги, надані ним у листопаді 2022 року, (Т.2, а.с. 43). Водночас позиція позивача, що у звітність за листопад 2022 року мали включатись послуги, які здійснені ним в попередні періоди не підтверджена жодним доказом. 
Згідно П(С)БО 16 «Витрати» витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Одночасно – означає одразу ж після складання відповідних первинних документів, відповідно до яких визнається дохід від певних господарських операцій, тобто в той самий день. 
Позивач стверджує, що зазначена сума 370 530,98 грн. є нерозподіленими постійними загальновиробничими витратами, які були включені до собівартості реалізованих послуг у листопаді 2022 року, тобто що ці витрати не були конкретно пов`язані з жодною окремою послугою переробки, але були загальними постійними витратами виробничого характеру, які підприємство понесло протягом цього періоду і які включаються до собівартості реалізованих послуг відповідно до стандартів бухгалтерського обліку. 
Суд зазначає, що позивачем, в обґрунтування протиправності акту перевірки надано бухгалтерську довідку про списання нерозподілених загальновиробничих витрат за послугами з переробки звітного періоду від 29.11.2022, відповідно до якої списано нерозподілені витрати, пов`язані із послугами переробки, на їх собівартість у наступних сумах: 
- Дт рахунку 903, Кт рахунку 23, сума – 207 922,88 грн.;
- Дт рахунку 903, Кт рахунку 91, сума – 162608,10 грн.;
Сума разом: 370 530,98 грн., (Т.2, а.с. 111).
Ухвалою суду від 16.02.2026, з метою всебічного та повного розгляду справи, витребувано у позивача первинні документи, на підставі яких була складена бухгалтерська довідка позивача від 29.11.2022 (за послугами переробки звітного періоду - листопад 2022 року).
Проте, позивач фактично відмовився надати витребувані судом документи, посилаючись на відсутність електроенергії та обстріли з боку рф. 
Отже, суд вважає, що твердження відповідача про завищення собівартості реалізованих послуг з переробки в листопаді 2022 року в сумі 370 530,98 грн, є обґрунтованим.

Щодо внесення амортизації виробничих ОЗ до складу інших операційних витрат (п.3.1.1.1. (п.3) Акту перевірки).
Відповідач стверджує, що позивачем “нараховані амортизаційні різниці безпідставно включені до складу інших операційних витрат у 2021-2023 роках, ігноруючи вимоги П(С)БО щодо обліку амортизаційних відрахувань та витрат підприємства” (стр. 18 Акту перевірки).
Відповідач вважає, що це призвело до завищення інших операційних втрат і викривлення фінансових результатів та відповідно р.02 декларації з податку на прибуток у сумі 3 235 207 грн., у тому числі за 2-4 кв. 2021 року у сумі 948 428 грн., за 2022 рік у сумі 1 258 588 грн., за 2023 рік у сумі 1 028 191 грн. 
Судом встановлено, позивач включив амортизації дооціненої вартості основних засобів у сумі 3 235 207 грн. в тому числі в 2-4 кварталі 2021 року у сумі 948 428 грн., за 2022 рік в сумі 1 258 588 грн., за 2023 рік у сумі 1 028 191 грн. (рядок 2180 “Інші операційні витрати” та відповідно в рядок 02 декларації з податку на прибуток). 
Зазначене підтверджується з співставлення окремих показників декларацій з податку на прибуток за 2-4 кв. 2021, 2022, 2023 роки та регістрів бухгалтерського обліку (Т.1, а.с. 32); зведених даних щодо задекларованих платником податків та встановлених у процесі проведення перевірки сум різниць, які виникають відповідно до ПКУ за період з 01.04.2021 по 31.12.2023 (Т.1, а.с. 143-144); Оборотів по рахунку 949 за 2021, 2022, 2023 роки, ОСВ по рахунку 13 за квітень – грудень 2021, 2022, 2023 роки (Т.4, а.с. 136-141).
Вказане підтверджується документами, які надав позивач: податкова декларація з податку на прибуток за 1 квартал 2021 року, включно з додатками АМ, РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємства, (Т.2, а.с. 113-217); додатком РІ до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємства за 2021 рік, (Т.2, а.с.138-140); податковою декларацією за 2022 рік, включно з додатком РІ до рядка 03 РІ (Т.2, а.с. 168-174); податковою декларацією з податку на прибуток за 2023 рік, включно з додатком РІ до рядка 03 РІ, (Т.3, а.с. 38-44).
У П(С)БО 16 зазначено:
“ 10. Собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 "Запаси"
11. Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої включаються: собівартості продукції (робіт, послуг) 25
прямі матеріальні витрати;
прямі витрати на оплату праці;
інші прямі витрати;
змінні загальновиробничі загальновиробничі витрати. та постійні розподілені
Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві.
Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.”
“ 15. До складу загальновиробничих витрат включаються:
15.1. Витрати на управління виробництвом (оплата праці апарату управління цехами, дільницями тощо; відрахування на соціальні заходи й медичне страхування апарату управління цехами, дільницями; витрати на оплату службових відряджень персоналу цехів, дільниць тощо).
15.2. Амортизація основних засобів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.
15.3. Амортизація нематеріальних активів загальновиробничого (цехового, дільничого, лінійного) призначення.
15.4. Витрати на утримання, експлуатацію та ремонт, страхування, операційну оренду основних засобів, інших необоротних активів загальновиробничого призначення.
15.5. Витрати на вдосконалення технології й організації виробництва (оплата праці та відрахування на соціальні заходи працівників, зайнятих удосконаленням технології й організації виробництва, поліпшенням якості продукції, підвищенням її надійності, довговічності, інших експлуатаційних характеристик у виробничому процесі; витрати матеріалів, купівельних комплектуючих виробів і напівфабрикатів, оплата послуг сторонніх організацій тощо).
15.6. Витрати на опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення та інше утримання виробничих приміщень.
15.7. Витрати на обслуговування виробничого процесу (оплата праці загальновиробничого персоналу; відрахування на соціальні заходи, медичне страхування робітників та апарату управління виробництвом; витрати на здійснення технологічного контролю за виробничими процесами та якістю продукції, робіт, послуг).
15.8. Витрати на охорону праці, техніку безпеки і охорону навколишнього природного середовища.
15.9. Інші витрати (внутрішньозаводське переміщення матеріалів, деталей, напівфабрикатів, інструментів зі складів до цехів і готової продукції на склади; нестачі незавершеного виробництва; нестачі і втрати від псування матеріальних цінностей у цехах; оплата простоїв тощо).” >
“ 21. Витрати операційної діяльності групуються за такими економічними елементами:
матеріальні затрати;
витрати на оплату праці;
відрахування на соціальні заходи;
амортизація;
інші операційні витрати.
25. До складу елемента "Амортизація" включається сума нарахованої амортизації основних засобів, нематеріальних активів та інших необоротних матеріальних активів.
26. До складу елемента "Інші операційні витрати" включаються витрати операційної діяльності, які не увійшли до складу елементів, наведених в пп.22-25 цього Національного положення (стандарту), зокрема витрати на відрядження, на послуги зв`язку, плата за розрахунково-касове обслуговування тощо.” 
Отже, п. 25 П(С)БО 16 передбачає включення до складу витрат операційної діяльності елемента "Амортизація", але не визначає склад цього елементу та не визначає віднесення до складу елемента “Амортизація” амортизації дооцінки.
Відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до п. 14.1.3. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).
Порядок формування різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів визначені у статті 138 Податкового кодексу України.
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового кодексу України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті.
Податковим кодексом України також розмежовується облік амортизації витрат на придбання (створення) основних засобів та амортизації дооцінки основних засобів, п.п. 138.3.1 р.138.3. ст. 138 ПК України зазначено:
“Порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів для визначення об`єкта оподаткування 
138.3.1. Розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу І цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.
Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.”
Отже Податковим кодексом України розділяється податковий облік різних елементів амортизації основних засобів.
Таким чином, відповідно до наведених норм бухгалтерського та податкового обліків: 
- визначено різний податковий підхід для врахування амортизації витрат на придбання (створення) основних засобів та амортизації їх дооцінки;
- не визначено склад елементу витрат “Амортизація”;
- передбачено включення до складу елемента "Інші операційні витрати" (рядок 2180 Звіту про фінансові результати) витрат операційної діяльності, які не увійшли до складу елементів, наведених в пп.22-25;
- не залежно від елементу витрат операційної діяльності (Амортизація чи Інші операційні витрати) амортизація дооцінки є складовою частиною загального елементу витрат Витрати операційної діяльності;
- в податковому обліку за умови наявності в складі Витрат операційної діяльності сум амортизації дооцінки основних засобів зазначена сума виключається з складу витрат шляхом заповнення додатку Р1 та збільшення фінансового результату.
Згідно зі Звітом про оцінку, проведеного суб`єктом оціночної діяльності за договором №18/2011/4/1 від 12.01.2011 р., визначена ринкова вартість основних засобів позивача станом на 31.12.2010 р. 
Відповідно до п. 14.1.3. п. 14.1 ст. 14 ПКУ амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). 
Порядок формування різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів визначені у статті 138 ПКУ. Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПКУ фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті. 
Позивач включав суму податкових різниць до відповідних додатків до Декларацій з податку на прибуток, чим коригувало фінансовий результат та збільшувало базу оподаткування. 
Відповідно до пп. 138.3.1 п. 138.3 ст.138 ПКУ розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку. Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку. 
Позивач, виконуючи розрахунок податкової амортизації, визначив вартість основних засобів без урахування їх дооцінки, та, відповідно, включив суми амортизації, які є податковими різницями до відповідних додатків АМ та РІ декларацій з податку на прибуток. 
Отже, витрати на амортизацію переоцінених основних засобів, які були визнані у бухгалтерському обліку та зменшили фінансовий результат до оподаткування згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, були включені до податкових різниць і відповідно збільшили фінансовий результат до оподаткування відповідно до ПКУ. 
Відповідач зазначив, що немає відхилень між даними платника та даними перевірки у показниках додатка АМ до Декларації, що підтверджує факт включення цих витрат у різниці та відсутність зауважень до правомірності включення цих різниць у коригування фінансового результату (додатку 8 до акта). За результатами перевірки такі витрати на амортизацію фактично повторно виключені із складу фінансового результату до оподаткування – першого разу за даними поданої податкової звітності (за рахунок податкових різниць), а другий раз вже повторно - за рахунок виключення цих витрат напряму, тобто без належної аргументації застосування саме такого підходу, та без посилання на норми законодавств. 
Суд вважає відображення зазначеного показника у складі інших операційних витрат таким, що відповідає вимогам П(С)БО 16, оскільки йдеться саме про бухгалтерську амортизацію вартості суми дооцінки основних засобів, врахування якої не передбачене в п. 25 П(С)БО 16, але не залежно від елементу витрат операційної діяльності до якого повинна включатися сума амортизації дооцінки основних засобів зазначена сума, відповідно до даних підприємства, не була виключена з складу “Фінансового результату до оподаткування...” рядок 02 декларації з податку на прибуток шляхом заповнення рядка 1.1.1 Додатку №1 “Різниці, на які збільшується фінансовий результат” “Сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (пункт 138.1 статті 138 розділу ІІІ Податкового кодексу України)”.
Зауваження, вказані відповідачем у акті, не ставлять під сумнів сам факт визнання витрат, до того ж відповідач не наводить доказів відсутності підстав для їх визнання чи відсутності первинної документації, натомість вони стосуються питань класифікації (віднесення до складу) цих витрат саме до складу витрат операційної діяльності. 
Суд погоджується із позивачем, що він мав право визнавати ці витрати, незалежно від класифікації таких витрат у складі статей Звіту про фінансові результати, та, відповідно, мав право зменшити у бухгалтерському обліку фінансовий результат до оподаткування в повному їх обсязі. Перекласифікація витрат у бухгалтерському обліку, тобто перенесення витрат з одної статті витрат Звіту про фінансовий результат у іншу витрат, не впливає на фінансовий результат до оподаткування періоду. 
Отже, доводи відповідача щодо умисного та свідомого включення амортизаційних різниць до складу інших операційних витрат підприємства всупереч вимогам П(С)БО та ПКУ та неточність фінансового результату (що є базою оподаткування) у загальній сумі 3235 207 грн., у тому числі за 2-4 кв. 2021 року у сумі 948 428 грн., за 2022 рік у сумі 1 258 588 грн, за 2023 рік у сумі 1 028 191 грн., є необґрунтованими. 

Щодо списання у квітні 2021 р., лютому, травні та жовтні 2023 р. у виробництво та до складу витрат вартості пшениці (п.3.1.1.1. (п.4) Акту перевірки).
Відповідач встановив порушення, яке пов`язано із порушеннями, вказаними відповідачем у п. 3.1.2.1. Акту перевірки та п. 3.1.2.4. Акту перевірки, на підставі яких, відповідачем прийняті 07.06.2024 р. ППР № 00322650701 та № 00322720701, зокрема: 
- № 00322650701 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100) на 512977,50 грн., з яких: податкове зобов`язання 410382,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 102595,50 грн.; 
- № 00322720701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 11270,05 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100). 
Так, оскаржувані ППР від 07.06.2024 р. № 00322340701, № 00322650701, №00322720701 прийняті відповідачем у зв`язку зі списанням у квітні 2021 р., лютому, травні та жовтні 2023 р. у виробництво та до складу витрат вартості пшениці, з якої не було оприбутковано готову продукцію (п.3.1.1.1. (п.4) Акту перевірки), внаслідок чого занижені податкові зобов`язання з ПДВ (п. 3.1.2.1. Акту перевірки), не складені та не зареєстровані податкові накладні (п. 3.1.2.4. Акту перевірки), а саме: 
п.3.1.1.1. (п.4) Акту перевірки (сторінки 18-25 Акту перевірки): 
- в порушення П(С)БО 16 “Витрати”, Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” ТОВ “Красноградський млин” завищено собівартість реалізованої продукції по рядку 2050 “Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)” всього в сумі 2931298 грн., в тому числі по періодах в півріччі 2021 в сумі 152861 грн., 9 місяцях 2021 в сумі 152861 грн., 2021 рік в сумі 152861 грн., 1 кв. 2023 в сумі 1346042 грн., півріччі 2023 в сумі 2221866 грн., 9 місяцях 2023 в сумі 2221866 грн., 2023 рік в сумі в сумі 2778437 грн.; п. 3.1.2.1. Акту перевірки (сторінки 28-29,31,32 Акту перевірки): 
- встановлено заниження податкових зобов`язань у сумі 410 382 грн., а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн. 
- порушення абз. В п. 198.5 ст.198 ПК України позивачем занижено податкові зобов`язання з ПДВ всього у сумі 410 382 грн., а саме: за квітень 2021 року в сумі 21401 грн., за лютий 2023 року в сумі 188 446 грн., за травень 2023 року в сумі 122 615грн. та за жовтень 2023 року в сумі 77 920 грн. 
п. 3.1.2.4. Акту перевірки (сторінки 43-44 Акту перевірки): 
- в порушення п.п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації ТОВ "Красноградський млин" протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних; на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: квітні 2021 в сумі 21 401 грн., у лютому 2023 в сумі 188 446 грн., у березні 2022 в сумі 122 615 грн., у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн. 
Відповідач встановив, що на підставі наданих на перевірку первинних документів, а саме накладних - розпорядження на відпуск зерна в переробку, рапортів про виробництво потоків борошна і використання зерна на борошномельному заводі (типова форма №113-а), накладної на здавання продукції із виробництва на склад, регістрів бухгалтерського обліку, а саме карток рахунків 231, 201, 26 за період з 01.04.2021 по 31.12.2023 встановлено випадки в кінці місяців списання на виробництво борошна пшениці 2 та 3 класу у кількості 567000 кг на загальну суму 2 931 297,97 грн, в т.ч. по періодах в: 2 кварталі 2021 в сумі 152860,73 грн. (25000 кг за 28.04.2021 р.); 1 кв. 2023 в сумі 1346042,01 грн. (257 000 кг за 28.02.2023 р.); 2 кв. 2023 в сумі 875824,24 грн. (165 000 кг за 31.05.2023 р.); 4 кв. 2023 в сумі 556570,99 грн. (120 000 кг за 31.10.2023 р.) та без подальшого випуску борошна в такому звітному місяці. 
Відповідач встановив завищення собівартості реалізованої продукції рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього в сумі 2 931 298 грн., в тому числі по періодах в півріччі 2021 в сумі 152861 грн., 9 місяцях 2021 в сумі 152861 грн., 2021 рік в сумі 152861 грн., 1 кв. 2023 в сумі 1346042 грн., півріччі 2023 в сумі 2221866 грн., 9 місяцях 2023 в сумі 2221866 грн., 2023 рік в сумі в сумі 2778437 грн., зазначеної в Акті від 17.05.2024 року № 22232/20-40-07-01-05/31889680 "Про результати документальної планової виїзної перевірки позивача через невідповідність строку, який потрібен для переробки сировини по останніх партіях, що були передані в переробку в квітні 2021 року, лютому 2023 року, травні 2023 року, жовтні 2023 року періоду часу, який минув до часу складання останнього Звіту виробництва у відповідному місяці.
Відповідач також посилається на бухгалтерську довідку позивача від 19.07.2024, (Т.6, а.с. 143) відповідно до якої:
1. тривалість операційного циклу для виконання робіт один календарний місяць;
2. відповідно до п. 5.3.10 Положення про ведення обліку та оформлення операцій із зерном та продуктами його перероблення на складах ТОВ "Красноградський млин", затвердженого наказом № 138/1.П від 19.05.2017 р., щомісяця проводиться повна зачистка виробничого корпусу комісією, призначеною керівником, у встановленому порядку із складанням форми 117, чим завершується операційний цикл;
3. точних та чітких норм погодинного виробничого процесу переробки зерна пшениці (різного класу тощо) у готову продукцію (борошно різного ґатунку, висівок тощо) не існує і у ТОВ "КРАСНОГРАДСЬКИЙ МЛИН" не встановлено, оскільки він може коливатися від 2 до 24 годин та залежить від багатьох чинників.
Позивач, в підтвердження своїх доводів надав суду схеми побудови технологічних процесів переробки ТОВ "КРАСНОГРАДСЬКИЙ МЛИН", затверджені наказом № 6/1-П від 02.01.2018 р., (Т.6, а.с. 142).
Судом, з наданих схем побудови технологічних процесів не встановлено відомостей щодо тривалості виробничих процесів, на яких може ґрунтуватися зазначене відповідачем в акті перевірки твердження щодо мінімального строку виробничого процесу 12 годин, (Т.6, а.с.144-145).
Судом також встановлено, що «Облікова політика для цілей бухгалтерського обліку ТОВ «КРАСНОГРАДСЬКИЙ МЛИН» затверджена Наказом №62-П від 02.01.2018 «Про облікову політику підприємства» і в ній зазначено:
« 1.1. Положення про облікову політику ТОВ «Красноградський млин» (далі положення) встановлює особливості організації і ведення бухгалтерського обліку та методології обліку окремих операцій ТОВ «Красноградський млин (далі підприємством)
1.2. Положення розроблене з метою складання фінансової звітності відповідно до загальних вимог законодавства
6. Бухгалтерський облік
6.1. Вести бухгалтерський облік відповідно до Робочого плану рахунків (додаток 2).
6.2. Для обліку витрат застосовувати рахунки 9-го класу
6.3. Встановити тривалість операційного циклу для виконання робіт (надання послуг) один календарний місяць.
6.4. Ступінь завершеності операції з надання послуг (виконання робіт) оцінювати шляхом вивчення виконаної роботи. Встановити на Підприємстві такі показники: норми витрат пального згідно наказу по підприємству; норми природного убутку товарів згідно наказу та положення».
Отже, зазначеним документом підтверджуються відомості, наведені в Бухгалтерській довідці позивача (вих. № 89 від 22.07.2024 p.) стосовно тривалості операційного циклу 1 календарний місяць.
Судом не встановлено будь яких документально визначених строків виконання окремих технологічних або виробничих процесів.
В Акті відповідач посилається на «схему та усні пояснення працівників позивача", що суд не може прийняти як доказ позиції відповідача через неможливість перевірки цих джерел інформації. Отже, доводи відповідача, викладені в акті перевірки, щодо тривалості процесу підготовки зерна до помолу 12 годин є необґрунтованими.
При цьому, за даними регістрів бухгалтерського обліку, а саме картки рахунку 23, залишків незавершеного виробництва на кінець місяця не має, рапорти про виробництво потоків борошна і використання зерна на борошномельному заводі (типова форма №113-а), яка застосовується підприємством, накладні на здавання продукції із виробництва на склад відсутні. 
За даними рахунку 26 “Готова продукція” продукція за списаним в кінці місяця зерном не надходила. Доводи відповідача про те, що списане (передане у виробництво) зерно пшениці 28 квітня 2021 р., 28 лютого 2023 р., 31 травня 2023 р., 31 жовтня 2023 р. не приймало участі у виробництві під час роботи млина і виготовленні продукції та різних видів відходів, зроблені всупереч Положення про облікову політику та Положення про ведення обліку та оформлення операцій із зерном та продуктами його перероблення на складах, та спростовуються матеріалами справи. 
Так, згідно п. 3 П(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності" операційна діяльність – це основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю. Основна діяльність - операції, пов`язані з виробництвом або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), що є головною метою створення підприємства і забезпечують основну частку його доходу. 
Основним видом господарської діяльності позивача є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (Код КВЕД 10.61). А тому, для податкового обліку платника податку операції з переробки позивачем зерна у продукцію (борошно, висівки тощо) та подальша реалізація платником податку продуктів переробки цього зерна безпосередньо пов`язана із господарською діяльністю позивача та є операційною діяльністю. 
Під час перевірки відповідач дійшов невірних висновків про порушення платником податку норм податкового законодавства. 
Процедура ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки визначена Положенням про ведення обліку та оформлення операцій із зерном та продуктами його перероблення на складах ТОВ "Красноградський млин", затвердженого наказом № 138/1.П від 19.05.2017 р., Положенням про облікову політику. 
Для ведення обліку й оформлення операцій із зерном і продуктами його переробки позивач серед іншого, використовує форми документів, що запроваджені Положенням з обліку зерна: Форма 19 - накладна на переміщення хлібопродуктів у межах підприємства; Форма 109 - розпорядження на відпуск зерна в переробку; Форма 110 - накладна на відпуск зерна в переробку (складається за добу на кожну передачу зерна на переробку за масою); Форма 112 – накладна на здавання продукції із виробництва на склад (складається на передачу продукції та відходів з вибійного відділення на склад після закінчення роботи кожної зміни); Форма 113-а – рапорт про виробництво потоків борошна і використання зерна на борошномельному заводі (складається по кожній зміні (зміна 1: з 8-00 год до 20-00 год, 2 зміна: з 20-00 до 08-00 год)); Форма 117 - Акт про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна (складається за підсумками роботи млина кожного місяця); Форма 3ХС-37 – звіт про рух хлібопродуктів тари на елеваторах і складах (складається за місяць за кожним видом продукції та тари). 
У пункті 6.3 Положення про облікову політику, встановлена тривалість операційного циклу для виконання робіт (надання послуг) один календарний місяць. Виходячи з вимог п.5.3.10. Положення з обліку зерна, щомісяця проводиться повна зачистка виробничого корпусу із складанням форми № 117 - Акт про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна. 
Таким чином, операції з передачі зерна у переробку та виготовлення з нього продуктів переробки за кожний календарний місяць підтверджено вищевказаними документами, серед яких, Акт про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна (форма 117), який є основним документом, що складається за календарний місяць роботи млина та підтверджує кількість переданого зерна в переробку та фактичну кількість виготовленої готової продукції (борошна (різного ґатунку), висівок тощо) за календарний місяць. 
Відтак, надходження готової продукції, висівок, відходів кормових тощо з виробництва на склад відображаються в обліку за календарною датою кожної робочої доби роботи млина, у тому числі за датою останнього календарного дня (включно) календарного місяця. А тому, відокремлювати певні дні із загального операційного циклу (календарного місяця) є не обґрунтованим. До того ж в ці дні (28.04.2021 р., 28.02.2023 р., 31.05.2023 р., 31.10.2023 р.) млин працював, що підтверджується документами, зокрема за формами 113-а, 112 та на які містяться посилання у Додатках 11, 11.2 до Акту перевірки. 
Вище вказані дані за квітень 2021 року, за лютий 2023 року, травень 2023 року та жовтень 2023 року про вихід готової продукції (борошна різного ґатунку), висівок та кормових відходів, і фасування продукції у мішки та/або довільні ємності підтверджується окремими Звітами про рух хлібопродуктів і тари на елеваторах і складах (форма № ЗХС-37). 
Отже, передане у переробку зерно 25 000 кг за 28.04.2021 р., 257 000 кг за 28.02.2023 р., 165 000 кг за 31.05.2023 р. та 120 000 кг за 31.10.2023 р. використано у виробництві готової продукції та різного роду відходів, що підтверджується формою 112 - накладні на здавання продукції із виробництва на склад (на готову продукцію, висівки та відходи тощо), формою 113-а - рапорти про виробництво потоків борошна і використання зерна на борошномельному заводі, формою 19 – накладні на переміщення хлібопродуктів у межах підприємства), регістрами бухгалтерського обліку (обороти по рахункам 201, 26 за квітень 2021 року, лютий 2023 року, травень 2023 року, грудень 2023 року). 
Вказане також підтверджується документами, які надав позивач: накладними на переміщення хлібопродуктів у межах підприємства (форма 19), (Т.3, а.с. 85-94, Т.4, а.с. 55,64,73,82); накладними на здавання продукції із виробництва на склад (форма 112) та рапортами про виробництво потоків борошна і використання зерна на борошномельному заводі (форма113-а) (Т.3, а.с. 95-207, Т.4, а.с. 83-121); актами про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна, (Т.3, а.с. 208-212, 234, Т.4, а.с. 33); розпорядженнями на відпуск зерна в переробку (форма 109), (Т.3, а.с. 213,238, Т.4, а.с.28,32); звітами про рух хлібопродуктів і тари на елеваторах і складах (форма 3ХС-37) та накладними на відпуск зерна в переробку, (Т.3, а.с. 214-233,236-250, Т.4, а.с. 1-26,29-31,34-54,56-63,65-72,74-81);
Відповідно, доводи відповідача про те, що передане зерно у виробництво 28 квітня 2021 р., 28 лютого 2023 р., 31 травня 2023 р., 31 жовтня 2023 р., не приймало участі у виробництві готової продукції та різного роду відходів, є безпідставними.

Щодо заниження податкових зобов`язаннь у сумі 410 382 грн. (абз. В п. 198.5 ст.198 ПКУ) -  квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн. та порушення п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПКУ, про відсутність складення та реєстрації ТОВ "Красноградський млин" протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних; на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: квітні 2021 в сумі 21 401 грн., у лютому 2023 в сумі 188 446 грн., у березні 2022 в сумі 122 615 грн., у жовтні 2023 в сумі 77920 грн., суд зазначає таке. 
Так, у пп. В) п. 198.5. ст. 198 ПКУ передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/ послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів. 
Однак, судом не встановлено порушення позивачем вказаної норми ПКУ, оскільки передане зерно у переробку та виготовлена з нього готова продукція та різного роду відходів не є необоротними активами, що відображають у балансі за такими статтями: нематеріальні активи, незавершені капітальні інвестиції, основні засоби, інвестиційна нерухомість, довгострокові біологічні активи, довгострокові фінансові інвестиції, довгострокова дебіторська заборгованість, відстрочені податкові активи, гудвіл, відстрочені аквізиційні витрати, інші необоротні активи згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 “Основні засоби”, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92. 
Відповідно у позивача не виникло обов`язку визначати податкові зобов`язання у сумі 410382 грн., а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн., а відтак, позивач не повинен був складати та виписувати податкові накладні на вказані суми у зазначених податкових періодах. 
Тому позивач не допустив порушень законодавства, що перелічені у п.3.1.1.1. (п.4), п. 3.1.2.1. та п. 3.1.2.4. Акту перевірки. 
Згідно абз. 4 п. 120-1.2 ст. 120-1 ПКУ, у відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень. 
Оскільки позивачем не було порушені вимоги абз. В п. 198.5 ст. 198 ПКУ, то і застосування до позивача штрафу у розмірі 5 % обсягу постачання є протиправним. 

Суд також бере до уваги наведені податковим органом показники в Акті перевірки та у Додатках до нього, зокрема за періоди за квітень 2021 р., лютий 2023 р., травень 2023 р., жовтень 2023 р., наведені неправильно та не відповідають даним первинних документів. 
Так, у Додатку 11 до Акту перевірки містяться численні описки - які відповідачем не виправлені - і тому дані акту не відповідають дійсності та спростовуються первинними документами: 
- у кількості виготовлених висівок (28.04.2021 р.) згідно форм 112, 113-а – замість належних "38400" хибно вказано "36400"; 
- у загальній кількості виготовлених висівок за квітень 2021 р. – замість належних "278320" помилково вказано "276320"; 
- у Додатку 11.2 до Акту перевірки: У кількості виготовлених висівок (27.02.2023 р.) згідно форм 112 – замість належних "67900" хибно вказано "66700". При цьому у даних за формою 113-а ці показники наведені правильно – "67900";
- у загальній кількості виготовлених висівок лютий 2023 р. – замість належних "395600" помилково вказано "394400".
Отже, податкові повідомлення – рішення № 00322650701, № 00322720701) є протиправними та підлягають скасуванню. 
Враховуючи зазначене, податкове повідомлення-рішення № 00322340701 підлягає скасуванню лише в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 497 185,02 грн., оскільки суд погодився із висновками відповідача про завищення позивачем собівартості реалізованих послуг у листопаді 2022 р суми у розмірі 370 530,98 грн.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати ППР від 07.06.2024 р. № 00322650701 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100) на 23285,00 грн., з яких: податкове зобов`язання 18628,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 4657,00 грн. - № 00322800701 про застосування штрафу в розмірі 50% у сумі 9 314,00 грн. (дев`ять тисяч триста чотирнадцять гривень 00 копійок) за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100), суд зазначає таке.
Вказані ППР прийняті з підстав нездійснення нарахування ПДВ за послуги компенсації витрат електроенергії, що передбачено умовами договору (п.3.1.2.1. (п.1) Акту перевірки). 
Відповідач вважає, що позивачем не відображені податкові зобов`язання з ПДВ щодо відшкодування комунальних витрат (електроенергія) та не складені та зареєстровані податкові накладні всього в сумі 18 627,70 грн., у т.ч. по періодам: за січень 2022 в сумі 4 799,60 грн.; за лютий 2022 в сумі 3 497,96 грн.; за березень 2022 в сумі 3 333,03 грн; за квітень 2022 в сумі 1 521,72 грн.; за травень 2022 року в сумі 2 916,00грн.; за червень 2022 року у сумі 941,08грн.; за липень 2022 року у сумі 567,91грн.; серпень 2022 року у сумі 1050,47грн. (сторінки 28-31,44 Акту перевірки).
Відповідач вважає, що внаслідок зазначеного, в порушення п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188 Податкового кодексу України позивачем занижено податок на додану вартість в сумі 18 628 грн, у тому числі по періодам: за січень 2022 в сумі 4 800 грн.; за лютий 2022 в сумі 3 498 грн; за березень 2022 в сумі 3 333 грн; за квітень 2022 в сумі 1 522 грн.; за травень 2022 року в сумі 2 916 грн.; за червень 2022 року у сумі 941грн.; за липень 2022 року у сумі 568 грн. та серпень 2022 року у сумі 1 050 грн. 
З цього приводу суд зазначає, що правило виникнення податкових зобов`язань з ПДВ - першої події визначено у ст. 187 ПКУ. У відповідності до вимог п. 187.1. п. 187 ПКУ, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису. 
З аналізу п. б) п. 187.1 ст. 187 ПКУ вбачається, що для послуг (датою першої події) є дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. За загальним правилом, первинним документів для постачання послуг є акт наданих послуг. 
Таким чином, датою визначення платником податків податкових зобов`язань, при постачанні послуг, є дата оформлення Акту надання послуг. 
Із матеріалів справи вбачається, що у позивача були рахунки щодо розподілу електричної енергії січень 2022 по серпень 2022 (Т. 7 а.с. 66-93). Позивач 01.09.2022 р. виставив ФГ "Фортуна" рахунок № 628 на суму 111 747,98 грн., у т.ч. ПДВ – 18 624,66 грн. Позивач та ФГ "Фортуна" обопільно узгодили надання послуг на суму 111747,98 грн., у т.ч. ПДВ – 18 624,66 грн. згідно Акту надання послуг № 2253 від 01.09.2022 р., що і є підтвердженням факту їх постачання (надання послуг). ФГ "Фортуна" сплатило 111 747,98 грн., у т.ч. ПДВ – 18624,66 грн. 12 січня 2023 р., що підтверджується даними банківської виписки АТ "Райффайзен банк" з 01.01.2023 по 16.01.2023 р. Це також підтверджує, що правило першої події визначено позивачем у відповідності до вимог пп. б) п. 187.1. п. 187 ПКУ, для послуг – за датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
Відповідно, позивачем правомірно нараховано податкові зобов`язання та складено податкову накладну № 36 від 01.09.2022 р. на дату оформлення первинного документу – 01.09.2022 р. (згідно Акту надання послуг № 2253 від 01.09.2022 р.). 
Таким чином, у позивача не було підстав для формування податкових зобов`язань, складання та реєстрації податкових накладних у періодах: - січень у сумі 28 797,58 грн., в т.ч. ПДВ 4 799,60грн.; - лютий у сумі 20 987,79 грн., в т.ч. ПДВ 3 497,96грн.; - березень 2022 року у сумі 19 997,20 грн., в т.ч. ПДВ 3 333,03 грн.; - квітень 2022 року у сумі 9 130,ЗЗггрн., в т.ч. ПДВ 1 521,72грн.; - травень 2022 року у сумі 17 495,99грн., в т.ч. ПДВ 2 916,00грн.; - червень 2022 року у сумі 5 646,46грн., в т.ч. ПДВ 941,08грн.; - липень 2022 року у сумі 3 407,50грн., в т.ч. ПДВ 567,91грн - серпень 2022 року у сумі 6 302,82грн., в т.ч. ПДВ 1 050,47грн. 
Відповідно, ППР від 07.06.2024 р. № 00322650701 та № 00322800701 є протиправними та підлягають скасуванню. 

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати ППР від 07.06.2024 р. №00322680701 про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010100) 31 343,13 грн., з яких: податкове зобов`язання 25 074,50 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 6 268,63 грн., суд зазначає таке. 
Вказане ППР прийнято у зв`язку зі нездійсненням позивачем нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за площу ангара 455,9 кв.м. за 2-4 квартали 2021-2022 рр. (п.3.1.4.2. Акту перевірки). 
Так, на сторінках 47-50 Акту перевірки наведені доводи контролюючого органу про те, що позивачем в порушення п.266.5, п.п.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України занижено податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього у сумі 25074,5 грн., у тому числі за 2 - 4 квартал 2021 року у сумі 10257,75 грн., за 2022 рік у сумі 14816,75 грн. 
З цього приводу суд зазначає, що відповідно до пункту 266.1.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (п. 266.2.1 ст. 266 ПК України).
Судом встановлено, що позивач є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи – 31889680, вид економічної діяльності: виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (основний)
Тобто, позивач є сільськогосподарським виробником в розумінні ПК України і є власником ангару загальною площею 455,9 кв.м. за адресою Харківська область м. Красноград вул. Полтавська, 186. 
Як вказує позивач, наведена вище будівля ним використовуються для ведення власної господарської діяльності.
Згідно з пп. 266.1.1. п. 266.1 ст. 266 ПКУ, платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Об`єктом оподаткування, згідно з положеннями пп. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПКУ, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. 
За положеннями підпункту 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПКУ об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють з-поміж іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ"). Положеннями пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Так, підпунктом "є" підпункту 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПКУ встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Харчова промисловість України включає в себе понад 40 різноманітних галузей виробництва, серед яких: борошномельно-круп`яну, цукрову, спиртову, пивоварну, хлібопекарську тощо. Основна діяльність (код КВЕД 10.61) позивача класифікується у секції "С - Переробна промисловість" Класифікатора видів економічної діяльності ДК 009:2010 від 11.10.2010 № 457.
Ангар, за функціональним призначенням використовується позивачем для здійснення основної діяльності (виробництва продуктів борошномельно-круп`яної промисловості), тобто, для промислового виробництва готової продукції (виробничий склад готової продукції) і не здається ним в оренду, лізинг, позичку, що підтверджується довідкою № 73 від 05.07.2024 р. 
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо та т.ін. за функціональним призначенням) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості". 
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018- 2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи, зокрема: 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості". 
Отже, ангар, відповідає класу 1251 - будівлі промислові згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000. Крім того, згідно положень ДК 018-2000 ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Держбуду України. Так, вказана державна установа підтвердила правильність кваліфікації Ангару, 455,9 кв.м. за кодом 1251.5 ДК 018-2000 - "Будівлі підприємств харчової промисловості" (експертний висновок АС4 № 2418006 від 28.06.2024 р. ДП "Державний науководослідний інститут автоматизованих систем в будівництві"). 
Відповідно, ангар, що належить позивачу, відноситься до будівель промисловості, на які розповсюджується дія підпункту “є” пункту 266.2.2 ст. 266 ПКУ, а тому податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на таке майно не повинен нараховуватись та сплачуватись. 
Таким чином, відповідач дійшов невірного висновку про нарахування позивачу податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за період 2-4 квартал 2021 - 2022 роки за площу ангару 455,9 кв.м. 
Вказане підтверджується документами, які надав позивач: договором купівлі-продажу майна №123 від 13.12.2021, (Т.4, а.с. 143-151); технічним паспортом на нежитлову будівлю, (Т.4, а.с.163-168); податковою декларацією з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, (Т.4, а.с. 169-188); довідкою №73 від 05.07.2024, (Т.4, а.с. 189); експертним висновком АС4 №2418006 від 28.06.2024, (Т.4, а.с. 190-193).
З огляду на викладене вище, податкове повідомлення – рішення від 07.06.2024 р. №00322680701 є протиправним та підлягає скасуванню. 

Суд також враховує, що застосування фінансових санкції (штрафів) можливо у випадку наявності в діях платника податку умислу, спрямованого на порушення податкового законодавства, що в даному випадку відповідачем не доведено. 
Так, відповідач нарахував платнику податку в оскаржуваних ППР №00322650701 та №00322680701 штрафні санкції у розмірі 25 % від суми визначеного податкового зобов`язання за умисно вчинене податкове правопорушення у відповідності до п. 123.2 ПК України. 
Відповідно до абз. 2 п. 109.1 ст. 109 ПКУ: "Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи". 
Отже для встановлення умислу в діянні платника податку відповідач мав довести: створення платником податку умов для невиконання своїх податкових обов`язків, те, що такі умови були результатом цілеспрямованої поведінки позивача, під час вчинення діянь, спрямованих на невиконання податкових обов`язків, у позивача була відсутня інша мета, крім невиконання вимог закону. 
Така позиція підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у Постановах від 21.12.2023 року у справі № 420/4099/22, від 05.10.2023 року у справі №520/14773/21, від 16.11.2023 року у справі № 160/24147/21. 
У свою чергу, в Акті перевірки та оскаржуваних ППР не зазначено, які саме цілеспрямовані дії вчинив позивач для невиконання вимог податкового законодавства. 
Таким чином, всі висновки податкового органу щодо умисного ухилення від сплати податку на додану вартість та податку на нерухоме майно тощо є безпідставними та не відповідають дійсності, та не доведені відповідачем (як того вимагає абз. 2 п. 109.1 ст. 109 ПКУ). 
Отже, податкові повідомлення – рішення № 00322650701 та № 00322680701 є протиправними та підлягають скасуванню. 

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасувати ППР від 07.06.2024 р. №00323382411 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1 020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (код платежу 11010100). 
Вказане ППР № 00323382411 прийнято відповідачем на підставі висновків Акту перевірки (п.3.2.2. Акту перевірки), викладених на сторінках 53-57, 64-65 Акту перевірки, а саме: пп. “б” п. 176.2 ст. 176 ПКУ № 2755-УІ від 02.12.2010, вимог Наказу Міністерства Фінансів України №4 від 13.01.2015р. “Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску” зі змінами та доповненнями відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма № 4ДФ) встановлено відображення недостовірних даних в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 4 ДФ 2-3 квартали 2022 року та за 1 квартал 2023 року, а саме: - 2 кв. 2022 року (травень, червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі “Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3); - за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146. 
Проте, вказані висновки відповідача є безпідставними з огляду на таке. 
Відповідно до п. 5. розділу II Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 грудня 2021 року № 702) факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів. 
У пп. 2) п. 4 розділу III Порядку передбачено, що у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, серед іншого, викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів, викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), та докази, що підтверджують наявність факту порушення. 
При визначенні в Акті перевірки порушення стосовно невірного відображення даних у Податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ), відповідач не дотримався вимог п. 5. розділу II, пп. 2) п. 4 розділу III Порядку, оскільки факти порушень викладені без посилання на первинні (інші) документи та не вказано докладного опису доказів, що свідчать про такі порушення. 
Окрім цього, відповідач стверджує про порушення позивачем вимог пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПКУ. 
Так, у пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПКУ передбачено, що особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається. 
Тобто, вказана норма (пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПКУ) не регулює питання порядку заповнення податкового розрахунку, зокрема відображення недостовірних даних, а стосується лише форми та граничних строків (строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу) подання до податкового органу за основним місцем обліку податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), та лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом. 
Пунктом 4 частини другої ст. 6 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", встановлено, що платники єдиного внеску зобов`язані: подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до цього Закону, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до податкового органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені Податковим кодексом України. 
Пунктом 51.1 ст. 51 ПКУ, з врахуванням п.п. 49.18.2 п. 49.18 ст. 49 ПКУ, встановлено, що платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску зобов`язані подавати протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків – фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску з розбивкою по місяцях звітного кварталу. 
Актом перевірки не встановлено порушень ані щодо форми подання звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), ані щодо граничних строків подання, включаючи податкових розрахунків за перевірений період. 
Вказане підтверджується такими документами, які надав позивач: відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма 4ДФ), (Т.4, а.с. 194-212); 

Таким чином, позивач не допустив порушень вимог, передбачених у пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПКУ, а тому, рішення відповідача в цій частині є необґрунтованими. 

Щодо штрафу у розмірі 1020,00 грн., передбаченого ст. 119 ПКУ. 
Пунктом 119.1 ст. 119 ПКУ передбачений штраф в розмірі 1020 гривень за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку. 
Разом з цим, штрафи, передбачені пунктами 119.1 і 119.2 цієї статті, не застосовуються у випадках, якщо помилки щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків у податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку були виправлені податковими агентами самостійно, у тому числі протягом 30 календарних днів з дня надходження повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом (п. 119.3 ст. 119 ПКУ). 
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджено відповідачем в Акті перевірки (сторінка 56 Акту перевірки) позивачем самостійно виправлено реєстраційні номери облікової картки платника податків за 2 квартал 2022 року (травень, червень) (уточнююча відомість про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (від 27.09.2022 р. № 9192798082 та від 27.09.2022 р. № 9192798082). 
Відповідно, штраф, передбачений п. 119.1 ст. 119 ПКУ не підлягає застосуванню до позивача в силу вимог п. 119.3 ст. 119 ПКУ. Також, штраф, передбачений п. 119.1 ст. 119 ПКУ, за недостовірність відомостей за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ до податкового ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146, не підлягає застосуванню до позивача, оскільки податковим органом невірно визначений період порушення 1 кв. 2023 р. (лютий) – ознака доходу 127 визначена у додатку 4 ДФ до податковому розрахунку за 4 квартал 2022 р. (№ 9303591611) та подана Позивачем 02.02.2023 р. 
Окрім цього, у 4 кварталі 2022 р. позивачем виплачена матеріальна допомога ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на поховання батьків (згідно наказів № 140-П та № 141-П від 24.10.2022 р.), а тому використана позивачем ознака доходу "127" правомірна, оскільки допомога виплачена на поховання іншої особи, ніж працівник або колишній працівник (за останнім місцем роботи) згідно Довіднику ознак доходів для ф. 4ДФ (146 - Допомога на поховання. 
До того ж, недостовірність відомостей при виплаті матеріальної допомоги за ознакою доходу 127, замість ознаки доходу -146 вказаним вище особам не призвела до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку, зокрема, нарахування та утримання доходу фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску і це підтверджується даними перевірки: - порушень ст. 168 ПКУ в частині повноти та своєчасності перерахування утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб не встановлено (сторінка 59 Акту перевірки); - порушень ст. 168 ПКУ в частині повноти та своєчасності перерахування утриманого із заробітної плати військового збору не встановлено (сторінка 60 Акту перевірки); - перевіркою правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, за перевіряємий період, порушень не встановлено (сторінки 60 – 61 Акту перевірки). 
Вказане підтверджується документами, які надав позивач: накази про прийому на роботу, накази про надання матеріальної допомоги, (Т.4, а.с. 218-225).
Відтак, ППР від 07.06.2024 р. № 00323382411 є протиправним та підлягає скасуванню. 

Суд вказує, що ч. 2 ст. 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія). 
Так, принцип пропорційності визнаний та описаний Конституційним Судом України у рішенні від 2 листопада 2004 р. №15-рп/2004, в якому визначено, що Україна є правовою державою, де визнається і діє принцип верховенства права, складовою якого є справедливість. Справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки і пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. Вимога дотримання справедливості, у т.ч. принципу пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню закріплена і в міжнародних договорах України, які є частиною національного законодавства. 
З огляду на це, прийняті відповідачем 07.06.2024 року оскаржувані ППР не є справедливими (за виключенням рішення № 00322340701, з яким суд частково погодився), оскільки позивач в іншому не допустив порушення податкового законодавства.
З огляду на усе вищевикладене, дефект (недолік, вади) у неповному з`ясуванні відповідачем обставин фактичної дійсності, ненадання належної оцінки усім юридично значимим факторам (зокрема, обставинам фізичного використання переданого зерна у переробку та виготовлення з нього готової продукції тощо, помилкове тлумачення законодавства про необхідність формування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та застосування штрафів за не реєстрацію податкових накладних; помилкове визначення дати першої події згідно вимог ПКУ, а також безпідставне включення виробничої будівлі (Ангару) до об`єкту оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки), призвели до невідповідності вчиненого контролюючим органом оскаржуваного управлінського волевиявлення дійсному змісту нормативного регламентування спірних правовідносин та суті, характеру і наслідкам діянь приватної особи у сфері податкової справи. 
Указане призвело до погіршення правового становища позивача за рахунок безпідставного обтяження майновим обов`язком (за виключенням рішення № 00322340701 з яким суд частково погодився), зокрема проведення додаткових платежів на користь держави у сфері справляння податку на додану вартість, податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, сплати штрафів тощо. 
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, особливістю адміністративного судочинства є те, що тягар доказування в спорі покладається на відповідача, який повинен надати суду всі матеріали, які свідчать про його правомірні дії. Відповідач правомірність винесених ППР не довів. 
За таких обставин, ППР, винесені відповідачем із порушенням вимог чинного законодавства, є протиправними, а відтак, вони підлягають скасуванню у повному обсязі.

Суд погоджується із доводами позивача про те, що ППР № 00322340701 від 07.06.2024 не містить детального розрахунку податкового зобов`язання, натомість вказане не є підставою для його повного скасування.
Також, позивач стверджує, що у акті перевірки не міститься посилання на те, що перевірка проведена відповідно до плану-графіка, у зв`язку з чим вважає, що акт перевірки є незаконним та не може використовуватись як доказ під час розгляду справи.
З цього приводу, суд зазначає, що згідно наказу від 20.03.2024 № 1209-п “Про проведення документальної планової перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Красноградський млин” (код ЄДРПОУ 31889680)” зазначено, що перевірка проводиться відповідно до затвердженого Державною податковою службою України плану-графіка проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік” за кодом 1202 “Б. Найбільші контрагенти, через які здійснюються товарно-грошові операції (включаючи посередницькі структури, експортерів, імпортерів, філії, інших платників податків – юридичних осіб)”.
Відповідно до вимог статті 77 Податкового кодексу України та з урахуванням положення підпункту 69.35-2 пункту 69 підрозділу 10 розділу ХХ "Перехідні положення" Податкового кодексу України, внесених Законом України від 09.11.2023 № 3453-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо скасування мораторію на проведення податкових перевірок" та листа Державної податкової служби України від 22.12.2023 № 32425/7/99-00-07-03-02-07 план - графік проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік затверджено в.о. Голови Державної податкової служби України Кірієнко Т. П. 22.12.2023 та розміщено на вебпорталі ДПС, за посиланням: https://tax.gov.ua/diyalnist-/plani-ta-zviti-roboti-/740029.html.
При цьому, позивачем в межах цієї справи не оскаржується включення його до плану - графіку проведення документальних планових перевірок платників податків на 2024 рік.
Отже, суд відхиляє вказані доводи позивача.
Щодо доводів позивача про не зазначення у додатку № 4 до Акту перевірки “Перелік документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ “КРАСНОГРАДСЬКИЙ МЛИН” (код ЄДРПОУ 31690708) за період з 01.04.2021 р. по 31.12.2023 р.", методу/спосібу проведення перевірки документів, то суд зазначає, що планова документальна перевірка проводилася суцільним методом за період з 01.04.2021 по 31.12.2023 року. Додаток 4 до акту перевірки “Перелік документів, які було використано при проведенні перевірки ТОВ “КРАСНОГРАДСЬКИЙ МЛИН” (код ЄДРПОУ 31690708)”, на переконання суду, не містить визначення даного методу через помилку посадових осіб відповідача та великий об`єм інформації, що згруповані в додатки до акту перевірки, і не може призвести до визнання акту перевірки незаконним.
Також, суд відхиляє доводи позивача про те, що оскільки акт перевірки підписаний не всіма посадовими особами відповідача, то такий акт є незаконним, з огляду на те, що відповідно до п.86.1 ст.86 ПК України, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). 
Проте, законодавчо не визначено обов`язок підписання акту перевірки всіма посадовими особами, що проводили перевірку, без виключення.
Суд бере до уваги аргумент відповідача про те, що частина посадових осіб відповідача перебувала у відпустці, під час винесення акта перевірки, тому їхні підписи відсутні, про що також зазначено в самому акті перевірки.
Отже, з урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково.

Судові витрати
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору, який сплачений позивачем у розмірі 9516,16 грн. 
При цьому, суд зазначає, що позивачем мало бути сплачено 9492,92 грн. судового збору. За 1 позовну вимогу немайного характеру - 2422, 40 грн. За позовні вимоги майнового характеру - 7070,52 грн.
Щодо переплаченого судового збору, то суд зазначає, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Оскільки, позивачем сплачено судовий збір в більшому розмірі, ніж встановлено законом, то позивачу слід повернути судовий збір у розмірі 23,24 грн. (9516,16-9492,92).
У ч.3 ст. 139 КАС України передбачено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи те, що суд частково задовольнив позов, а саме: позовні вимоги майнового характеру задоволені повністю, позовні вимоги немайнового характеру задоволені частково, то стягненню з відповідача підлягають судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8281,72 грн. (7070,52 + 1211,20).
Керуючись ст.ст. 6-9,14,73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 262 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" ("Красноградський млин") (вул. Полтавська, 186, м. Берестин, Берестинський р-н, Харківська обл., 63304, код ЄДРПОУ 31889680) до Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень — задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322340701 в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 497 185,02 грн. 
3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322650701, в частині збільшення суми грошового зобов`язання на загальну суму 536 62,50 грн., з яких: податкове зобов`язання 429010,00 грн., штрафні фінансові) санкції (штрафи) 107 252,50 грн., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100).
4. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322720701.
5. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322800701.
6. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00322680701.
7. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. №00323382411.
8. Іншу частину позовних вимог – залишити без задоволення. 
9. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Харківській області, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 8281 (вісім тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 72 коп.
10. Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" з Державного бюджету України судовий збір у розмірі 23 (двадцять три) грн. 24 коп., сплачений 15.07.2024 відповідно до платіжної інструкції №2483.

Роз`яснити, що рішення підлягає оскарженню згідно з ч. 1 ст. 295 КАС України (протягом 30 днів з дати складання повного судового рішення) та набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України. 

Cуддя А.А. Ширант