ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1851/25 Головуючий суддя І інстанції Алтухова О. Ю.
Провадження № 22-ц/818/877/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: завданої внаслідок ДТП

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 квітня 2026 року         м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Барського Дмитра Олександровича на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2025 року, у цивільній справі № 646/1851/25, за позовною заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат,
в с т а н о в и в :
У березні 2025 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі – МТСБУ), від імені та в інтересах якого, на підставі довіреності, діє представник – Боровик А.В., через підсистему «Електронний суд» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про відшкодування витрат.
Позовна заява мотивована тим, що 23.09.2023 року в м. Харкові відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Kia», д.р.н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 з автомобілем «Citroen», д.р.н НОМЕР_2 . 
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова у справі № 638/13796/23 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Постановою Харківського апеляційного суду № 638/13796/23 від 31.01.2024 року вищевказану постанову залишено без змін. 
Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи винної за шкоду заподіяну майну третіх осіб унаслідок експлуатації транспортного засобу на момент настання ДТП, в порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була забезпечена за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. МТСБУ, яке відповідно до пп. а) п.41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відшкодовує шкоду заподіяну транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, здійснило розгляд вказаного випадку, визначило розмір заподіяного збитку та здійснило на користь потерпілої особи регламенту виплату у розмірі 160 000,00 грн. 
Загальний розмір витрат з урахуванням витрат на збір документів та визначення розміру шкоди складає: 161 580,00 грн. 
У зв`язку з тим, що МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та законодавства України просять задовольнити позов та стягнути з відповідача суму понесених витрат в розмірі 161 580,00 грн.
Посилаючись на вказані обставини МТСБУ просило суд стягнути з відповідача в порядку регресу 161 580,00 грн, судові витрати у сумі 3028,00 грн.

Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати в порядку регресу в розмірі 161 580,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 3028,00 грн. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Барський Дмитро Олександрович через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Вказав, що за загальним правилом обов`язок відшкодувати майнову шкоду покладається на особу, яка цю шкоду завдала, тобто на безпосереднього заподіювача. Зазначене правило підлягає застосуванню також у випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки. Випадки, у яких відшкодування шкоди здійснює особа відмінна від її заподіювача, передбачені, зокрема, у ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин в редакції від 17.08.2022 року). Згідно підпункту г) п. 41.1. ст.41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. 
Згідно п.13.1 ст. 13 Закону України «обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
У апеляційній скарзі міститься клопотання про долучення до матеріалів справи посвідчення відповідача, що він є учасником УБД.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга 
не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що МТСБУ, здійснивши виплату на користь потерпілого, виконав покладений на нього законом обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної з вини особи, яка спричинила дорожньо-транспортну пригоду, керуючи транспортним засобом, щодо якого на дату настання дорожньо-транспортної пригоди був відсутній чинний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому у позивача виникло право регресної вимоги до відповідача.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається наступне.
Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 31.10.2023 року (справа № 638/13796/23, провадження №3/638/5822/23) встановлено, що ОСОБА_1 23.09.2023 о 19-35 год., керуючи транспортним засобом Кіа Sorento, д.н.з, НОМЕР_1 , рухаючись по вул.Космічна, 14 в м. Харкові не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався із керуванням та скоїв наїзд на припарковане авто Citroen СЗ, д.н.з. НОМЕР_3 , який в свою чергу інерційним рухом відкинуло на інше припарковане авто Subaru Outback, д.н.з. НОМЕР_4 . При ДТП авто отримали механічні пошкодження та матеріальні збитки. Внаслідок вказаних подій ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн та стягнуто судовий збір в розмірі 536,80 грн на користь держави.
Постановою Харківського апеляційного суду від 31.01.2024 року (справа № 638/13796/23, провадження № 33/818/108/24) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Семехи Д.С. - залишено без задоволення. Постанову Дзержинського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2023 року за ст. 124 КУпАП залишено без змін.
Згідно з ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Як вбачається з матеріалів справи, автомобіль марки «Citroen», модель «СЗ», д.н.з. НОМЕР_3 , на момент ДТП, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , перебував у праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних заходів № 211749297, строком дії з 04.11.2022 року до 03.11.2023 року включно (а.с. 25,26).
З інформації, наданої позивачем, вбачається, що на момент ДТП 17.11.2021 року транспортний засіб «Kia», д.н.з. НОМЕР_1 , був під керуванням ОСОБА_1 , не мав полісу внутрішнього страхування (а.с. 13-18).
Згідно звіту № 400 з визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля, складеного 28.10.2023 року зроблено висновок, що ринкова вартість автомобіля CITROEN СЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , номер кузову НОМЕР_6 , 2019 року виготовлення, пошкодженого у наслідок ДТП 23.09.2023 року, до настання пошкоджень складає 484676,38 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля CITROEN СЗ, р.н НОМЕР_2 , складає 449153,05 грн з урахуванням ПДВ на складові частини та кріпильні деталі. Коефіцієнт фізичного зносу складників автомобіля що підлягають заміні — 0,35. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля CITROEN СЗ, р.н НОМЕР_2 складає 332475,69 грн з урахування ПДВ на складові частини та кріпильні деталі (а.с. 28-49).
Моторне (транспортне) страхове бюро України визнало дорожньо-транспортну пригоду, зазначену у даній справі, страховим випадком та на підставі заяви про страхове відшкодування від 30.10.2023 виплатило на користь власника автомобіля «CITROEN СЗ» д.р.н. НОМЕР_3 - ОСОБА_2 суму страхового відшкодування у розмірі 160000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 940899 від 16.10.2024 року (а.с. 51,52).
Окрім того, позивачем здійснені витрат пов`язані з встановленням розміру збитків, розглядом справи у розмірі 1580,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 56575 від 15.01.2024 року, за якою МТСБУ на рахунок ФОП ОСОБА_3 здійснено оплату за послугу аваркома (експерта) по справі №96974, згідно рах.№392 від 28.11.2023 року, т.з. АХ1237HT) (а.с. 50).
Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Кіа Sorento, д.н.з, НОМЕР_1 , ОСОБА_1 не застрахована, оскільки останній є учасником бойових дій.
Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП (23 вересня 2023 року), передбачено, що учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом.
У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18), на які послався заявник в касаційній скарзі.

У Рішенні від 23 грудня 2014 року № 7-рп/2014 у справі № 1-6/2014 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного звернення положення пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01 липня 2004 року № 1961-IV зі змінами необхідно розуміти так, що транспортними засобами, які належать учасникам бойових дій, інвалідам війни та інвалідам I групи, є такі наземні транспортні засоби, якими зазначені особи володіють як на праві власності, так і на будь-якій іншій правовій підставі.
Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 грудня 2018 року у справі № 715/1586/17 (провадження № 61-28576св18). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд апеляційної інстанції враховує вказаний правовий висновок у даній справі.
Зважаючи на те, що особа має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових, то відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в редакції, чинній на час вчинення ДТП (08 січня 2017 року), він був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Подібні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" наведено в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18), на які заявник послався в касаційній скарзі.
Оскільки підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено виняток щодо права МТСБУ подати регресний позов до водія транспортного засобу, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 цього Закону, то суди дійшли помилкового висновку про задоволення позову МТСБУ до такої особи про відшкодування здійсненої страхової виплати в порядку регресу (див. правовий висновок, який був висловлений у постанові ВС від 03 листопада 2021 року у справі № 308/10965/19 (провадження № 61-9308св21)).
Враховуючи викладене та згадані правові висновки касаційного суду, оскільки ОСОБА_1 під час вчинення ДТП (23 вересня 2023 року) правомірно керував транспортним засобом Кіа Sorento, д.н.з, НОМЕР_1 , на підставі посвідчення водія, - слід вважати його правомірним володільцем т указаного авто.
Враховуючи, що ОСОБА_1 при цьому мав право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових, то відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП (23 вересня 2023 року), - колегія суддів вважає, що він згідно вказаної норми Закону був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
Аналогічні правові висновки щодо звільнення учасників бойових дій від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України на підставі пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було висловлено у постановах КЦС ВС від 31 жовтня 2018 року у справі № 521/6088/16-ц (провадження № 61-17101св18), від 21 листопада 2018 року у справі № 336/851/17 (провадження № 61-25433св18).
Оскільки підпунктом 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено виняток щодо права МТСБУ подати регресний позов до водія транспортного засобу, який звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України відповідно до пункту 13.1 статті 13 цього Закону, то суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову МТСБУ до ОСОБА_1 про відшкодування здійсненої страхової виплати в порядку регресу.
При цьому ОСОБА_1 у клопотанні про зупинення розгляду справи від 29.04.2025 та у апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що він є учасником бойових дій, та надавав відповідні докази (а.с.75-85). 
Вказані обставини суд першої інстанції не з`ясував та ухвалив внаслідок цього помилкове рішення, тому відповідно до п.п. 1, 4, ч. 1 ст. 376 ЦПК України 
Таким чином, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зобов`язаний перевірити доводи заявника про те, що він є учасником бойових та відповідно до пункту 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, чинній на час вчинення ДТП (23 вересня 2023 року), був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що апелянт додав до матеріалів посвідчення учасника УБД (а.с.75-85). 
Таким чином доводи скарги знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, та вони спростовують висновки суду першої інстанції.
З цих підстав у задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат – слід відмовити.
Оскільки суд першої інстанції таким чином не повністю з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми матеріального права, то відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України скасовує оскаржене судове рішення повністю та ухвалює нове рішення про відмову у задоволення позову.
Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 3633,60 грн. (а.с.144), які підлягають стягненню з позивача на його користь.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Барського Дмитра Олександровича –задовольнити.
Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 09 вересня 2025 року-скасувати.
У задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат - відмовити.
Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 20 квітня 2026 року.
Головуючий         В.Б.Яцина

Судді колегії        Ю.М.Мальований

Н.П.Пилипчук