ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" квітня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/3647/25	

Господарський суд Одеської області у складі судді Литвинової В.В., за участю секретаря судового засідання Кочуровської К.О., розглянувши у відкритому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА”
до Товариства з обмеженою відповідальністю “БАФІ”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - фізична особа-підприємець Мокра Юлія Юріївна 
про розірвання договору, стягнення 26509,48грн та виселення

та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “БАФІ”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача- фізична особа-підприємець Мокра Юлія Юріївна 
до Товариства з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА”
про визнання договору недійсним

за участю представників:
від позивача за первісним позовом - Шаповалова О.
від відповідача за первісним позовом - Бандура Х.
від третьої особи - не прибули

До суду 04.09.2025 надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” до Товариства з обмеженою відповідальністю “БАФІ”, яка підписана 02.09.2025, про:
- розірвання укладеного між сторонами договору оренди від 02.12.2024, 
- стягнення 26509,48грн за договором оренди від 02.12.2024, з яких – 21000грн основного боргу, 4200грн 20% штрафу, 1141,48грн пені та 168грн втрат від інфляції,
- виселення відповідача з нежитлового підвального приміщення № 20, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 32, загальною площею 216 м.
Ухвалою від 08.09.2025 позов залишено без руху.
16.09.2025 у встановлений строк позивач подав докази усунення недоліків позову.
Ухвалою від 18.09.2025 відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання на 22.10.2025.
Відповідач отримав ухвалу 18.09.2025 в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою.
03.10.2025, у встановлений строк, відповідач через підсистему Електронний суд подав зустрічну позовну заяву, якою просить визнати договір оренди нежитлового підвального приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, укладений 02.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (ЄДРПОУ 44304408) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (ЄДРПОУ 43220390317) недійсним з моменту укладення.
Ухвалою від 07.10.2025 суд прийняв до розгляду зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом.
06.10.2025 відповідач подав відзив, яким просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на недійсність договору оренди. Суд прийняв до розгляду відзив, про що зазначено в протоколі від 22.10.2026.
В засіданні 22.10.2025 оголошено перерву до 19.11.2025.
22.10.2025 ТОВ «ДВА КАРЛА» подав відзив на зустрічний позов, яким просить відмовити в його задоволенні.
22.10.2025 ТОВ «ДВА КАРЛА» подав відповідь на відзив.
Ухвалою від 19.11.2025 суд продовжив строк підготовчого провадження на 30 днів, відклав розгляд справи на 17.12.2025 та задовольнив клопотання ТОВ «ДВА КАРЛА» про витребування доказів:
- Зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області якнайшвидше надати суду інформацію щодо здійснення ТОВ "БАФІ" (код ЄДРПОУ 44304408) повідомлення ДПС в Одеській області (шляхом подання форми 20-ОПП), щодо місця здійснення господарської діяльності за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32; 
- Зобов`язано Головне управління ДПС в Одеській області якнайшвидше надати суду відомості про об`єкти оподаткування платника податків ТОВ "БАФІ" (код ЄДРПОУ 44304408), а саме, тип об`єкта оподаткування: ресторан; найменування об`єкта оподаткування: ресторан «KITSA»; місце знаходження об`єкта оподаткування: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, в період з 01.11.2021 року по 01.08.2024 року.
Листом від 26.11.2025 ГУ ДПС в Одеській області надало до суду повідомлення про об`єкти оподаткування ТОВ «БАФІ» за адресою: м. Одеса вул. Грецька 32 за період з 01.11.2021 по 01.08.2024.
Засідання 17.12.2025 не відбулось через повітряну тривогу, через що суд призначив підготовче засідання на 14.01.2026.
17.12.2025 ТОВ «БАФІ» подав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи № 914/768/22.
В засіданні 14.01.2026 оголошено перерву до 28.01.2026 та протокольно оголошено про розгляд справи в підготовчому провадженні в розумні строки.
Ухвалою від 28.01.2026 відкладено розгляд справи на 04.02.2026. В засіданні 28.01.2026 ТОВ «БАФІ» не підтримав клопотання про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду справи № 914/768/22, оскільки зазначена справа вже розглянута.
Ухвалою від 04.02.2026 залучено третю особу без самостійних вимог - фізичну особу-підприємця Мокру Юлію Юріївну (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса листування - АДРЕСА_1 ). Суд встановив строк третій особі для подання письмових пояснень щодо позову.
Суд надіслав ухвалу на зазначену третьою особою адресу листування, але ухвала повернулась до суду з відміткою пошти «адресат відсутній».
Сторони подали докази надіслання первісної та зустрічної позовної заяви третій особі.
Третя особа в засідання не прибула, пояснень щодо позову не подала.
25.02.2026 ТОВ "БАФІ" подав заяву про зміну предмету позову, якою просить суд:
- Визнати Договір оренди нежитлового підвального приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, укладений 02.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (ЄДРПОУ 44304408) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (ЄДРПОУ 43220390317) недійсним з моменту укладення.
- Визнати Договір оренди нежитлового підвального приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, укладений 02.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (ЄДРПОУ 44304408) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (ЄДРПОУ 43220390317) недійсним з моменту укладення.
В засіданні 25.02.2026 оголошено перерву до 11.03.2026.
Суд прийняв заяву ТОВ "БАФІ" про зміну предмету позову до розгляду в засіданні 11.03.2026.
Ухвалою від 11.03.2026 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 08.04.2026.
06.04.2026 позивач за первісним позовом – ТОВ «ДВА КАРЛА» подав до суду клопотання, яким просить долучити до матеріалів справи розрахунок суми боргу, посилаючись на те, що при поданні позовної заяви він з технічної помилки додав розрахунок боргу, який стосується зовсім іншої справи.
Відповідно до ст. 80, 207 ГПК України суд задовольняє клопотання позивача за первісним позовом і залучає до матеріалів справи розрахунок боргу.
Ухвалою від 08.04.2026 розгляд справи відкладено.
Розглянувши матеріали справи, суд
встановив:

02.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (орендодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (орендар) укладено договір оренди, відповідно до п. 1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає в тимчасове платне користування частину нежитлового підвального приміщення загальною площею 216 кв м за адресою: м .Одеса вул. Грецька 32, нежитлове приміщення № 20 в межах, що відображені в додатку № 1 до договору.
Приміщення належить орендодавцю на праві власності ( 2.2 договору).
02.12.2024 сторонами підписано акт приймання-передачі орендованого майна (а.с. 34 т. 1)
Згідно з п. 3.1. Договору оренди термін дії договору становить до 25 листопада 2027 року включно.
Відповідно до п. 4.1. р. 4 Договору оренди від 02.12.2024 року «Орендна плата вноситься Орендарем щомісяця авансовим платежем у безготівковій формі не пізніше 10 числа. У разі, якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата здійснюється протягом наступних 2 (двох) робочих днів.
4.2. Розмір орендної плати становить 7000,00 (сім тисяч) гривень 00 копійок та може бути змінений за згодою сторін.
4.3. Орендна плата нараховується та сплачується Орендарем починаючи з моменту укладення Договору і до дати фактичного звільнення Приміщення Орендарем та його повернення Орендодавцю.
4.4. Послуги з газо-, водо-, та електропостачання, що споживає Орендар, до суми орендної плати не включаються та оплачуються Орендарем окремо, на підставі прямих угод Орендаря з постачальниками відповідних послуг. Орендар щомісячно надає Орендодавцю копії підтверджувальних документів про сплату комунальних послуг».
Згідно з п. 5.2. р.5 Договору оренди, Орендар за цим Договором бере на себе обов`язки: своєчасно здійснювати оплату за користування Приміщенням в розмірі та у строки, передбачені даним Договором.
Відповідно до п.6.1. р.1 Договору оренди від 02.12.2024 року, Орендодавець за цим Договором має право: вимагати від Орендаря своєчасної оплати за користування Приміщенням та майном в розмірі та у строки, передбачені даним Договором; відмовитись від Договору оренди і вимагати повернення Приміщення, якщо Орендар не вносить плату за користування Приміщенням протягом двох місяців і більше.
Таким чином, відповідно до умов Договору оренди від 02.12.2024 року, встановлено обов`язок ТОВ «БАФІ» щомісячно вносити на користь ТОВ «ДВА КАРЛА» код за ЄДРПОУ 43220390 орендну плату у розмірі 7 000,00 (сім тисяч гривень) за відповідний календарний місяць із відповідною мірою відповідальності за таке невиконання чи неналежне виконання.
Однак, з 10.06.2025 року ТОВ «БАФІ» не виконує умови Договору оренди, а саме не сплачує орендну плату за користування приміщенням зазначеним в даному Договорі.
Станом на час звернення з позовною заявою до суду акт приймання- передачі (повернення) майна за договором оренди від 02.12.2024 року між сторонами не складено, майно не повернуто та знаходиться у фактичному використанні Відповідача, також Відповідачем не заявлено про намір його розірвання, тому у Позивача виникло право стягнення заборгованості за договором оренди.
Відтак, за період з 10.06.2025 року по 02.09.2025 року у Відповідача виникла заборгованість за Договором оренди від 02.12.2024 року у розмірі:
Червень - ставка орендної плати 7000 тис. грн. - заборгованість за червень 7000 тис. грн.
Липень - ставка орендної плати 7000 тис. грн. - заборгованість за червень 7000 тис. грн.
Серпень - ставка орендної плати 7000 тис. грн. - заборгованість за червень 7000 тис. грн.
Всього разом: 21 000,00 (двадцять одна тисяча гривень).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
ТОВ «БАФІ» не надав суду доказів сплати 21000грн основного боргу.
Однак, позивач за первісним позовом - ТОВ “ДВА КАРЛА” 22.10.2025 подав до суду відзив на зустрічний позов, до якого додав банківську виписку зі свого рахунку, з якої вбачається, що 04.09.2025 ТОВ «БАФІ» сплатив 21000грн орендної плати за червень-серпень 2025 року.
Статтею 2 ГПК України визначено, що завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
У контексті завдань господарського судочинства (статті 2, 4 ГПК України) звернення до суду є способом захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод або законних інтересів позивача.
Отже, особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.
Підстави закриття провадження у справі визначені у статті 231 ГПК України.
Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду господарської справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України господарський суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.
Поняття "юридичного спору" має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття "спір про право" (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття "спору про право" має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.
Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.
Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення за умови, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.09.2021 у справі №638/3792/20.
У постанові від 12.07.2022 у справі № 909/1036/21 Верховний суд у складі Касаційного господарського суду зазначив, що пункт 2 частини першої статті 255 Цивільного процесуального кодексу України текстуально відповідає пункту 2 частини першої статті 231 ГПК України. Тому відповідні норми процесуального права мають застосовуватися судом однаково.
Враховуючи викладене, оскільки відповідач сплатив 21000грн основного боргу, то провадження у справі в цій частині підлягає закриттю через відсутність предмету спору.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Згідно з п. 8.4 договору у разі прострочення внесення орендної плати орендар зобов`язаний сплатити орендодавцю на його вимогу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожний день прострочення, яка нараховується на суму заборгованості протягом всього строку її існування до моменту повного погашення.
В п. 8.5 договору зазначено, що у разі прострочення внесення орендної плати більш ніж на 15 днів орендар зобов`язаний додатково на вимогу орендодавця сплатити штраф у розмірі 20 відсотків від суми місячної орендної плати.
У зв`язку з простроченням оплати позивач за первісним позовом просить стягнути 168грн інфляційних, 1141,48грн пені, 4200грн штрафу, нарахованих за період з 10.06.2025 по 12.08.2025.
Перевіривши розрахунок 4200грн штрафу, суд встановив, що він здійснений правильно і тому позовні вимоги про стягнення 4200грн штрафу підлягають задоволенню.
Щодо інфляційних та пені, то суд встановив, що розрахунок позивача за первісним позовом в цій частині здійснений неправильно.
Так, суд враховує, що згідно з п. 4.1 договору оренди від 02.12.2024 орендна плата вноситься Орендарем щомісяця авансовим платежем у безготівковій формі не пізніше 10 числа. У разі, якщо дата оплати припадає на вихідний або святковий день, оплата здійснюється протягом наступних 2 (двох) робочих днів.
Таким чином, ТОВ «БАФІ» мав сплатити орендну плату в сумі 7000грн за червень 2025 року до 10.06.2025, тому відповідно прострочення цієї оплати має місце з 11.06.2025;
- Орендна плата в сумі 7000грн за липень 2025 року мала бути сплачена до 10.07.2025, тому прострочення цієї оплати має місце з 11.07.2025,
- Орендна плата в сумі 7000грн за серпень 2025 року мала бути сплачена до 12.08.2025, тому прострочення цієї оплати має місце з 13.08.2025.
Відповідно до п. 1.12 постанови Пленуму ВГСУ «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру відповідних пені та інших нарахувань.
Отже, суд здійснив власний розрахунок пені та інфляційних.

Основна сума заборгованості за договором:	Сума боргу	
з 11/06/2025 до 12/08/2025	7 000,00 грн.	
з 11/07/2025 до 12/08/2025	7 000,00 грн.	
Всього:	14 000,00 грн.	
Інфляційні витрати:
Період 1 (11/06/2025 - 12/08/2025)	Індекс інфляції	
червень 2025	100,80	
липень 2025	99,80	

Період 2 (11/07/2025 - 12/08/2025)	Індекс інфляції	
липень 2025	99,80	
Розрахунок здійснюється за формулою

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
......
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Період 1
IIc (100,80 : 100) (99,80 : 100) = 1.00598400
Інфляційне збільшення:
7 000,00 x 1.00598400 - 7 000,00 = 41,89 грн.
Період 2
IIc (99,80 : 100) = 0.99800000
Інфляційне збільшення:
7 000,00 x 0.99800000 - 7 000,00 = -14,00 грн.
Подвійна облікова ставка:
Період 1 (11/06/2025 - 12/08/2025)
Сума боргу	Період заборгованості	Кількість днів прострочки	Розмір облікової ставки НБУ	Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день	Сума пені за весь період прострочення	
7 000,00	11.06.2025 - 12.08.2025	63	15,50	0.085	374,55	
Період 2 (11/07/2025 - 12/08/2025)
Сума боргу	Період заборгованості	Кількість днів прострочки	Розмір облікової ставки НБУ	Розмір подвійної облікової ставки НБУ в день	Сума пені за весь період прострочення	
7 000,00	11.07.2025 - 12.08.2025	33	15,50	0.085	196,19	
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:

Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де
С - сума заборгованості за період,
2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,
Д - кількість днів прострочення.
Період 1 (11/06/2025 - 12/08/2025)
Період розрахунку	Кількість днів у періоді	Сума	
11.06.2025 - 12.08.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ) 7 000,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 63 днів (прострочення) : 100	63	374,55 грн.	
Всього штрафних санкцій за період:	 	374,55 грн.	
Період 2 (11/07/2025 - 12/08/2025)
Період розрахунку	Кількість днів у періоді	Сума	
11.07.2025 - 12.08.2025 : 15,50 (облікова ставка НБУ) 7 000,00 (Сума боргу) x (2 x 15,50 : 365) x 33 днів (прострочення) : 100	33	196,19 грн.	
Всього штрафних санкцій за період:	 	196,19 грн.	
З огляду на викладене, за розрахунком суду розмір пені становить 570,74 грн, а інфляційних втрат 27,89грн.
Таким чином, позовні вимоги про стягнення пені та інфляційних підлягають частковому задоволенню в сумі 570,74грн та 27,89грн відповідно.

Щодо позовної вимоги про розірвання договору оренди від 02.12.2024 та виселення ТОВ «БАФІ», то суд дійшов висновку про задоволення цих вимог, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як зазначено вище, відповідно до п.6.1. р.1 Договору оренди від 02.12.2024 року, Орендодавець за цим Договором має право: вимагати від Орендаря своєчасної оплати за користування Приміщенням та майном в розмірі та у строки, передбачені даним Договором; відмовитись від Договору оренди і вимагати повернення Приміщення, якщо Орендар не вносить плату за користування Приміщенням протягом двох місяців і більше.
Отже, оскільки договором оренди від 02.12.2024 передбачено право орендодавця відмовитись від договору оренди в разі несплати орендної плати протягом двох місяців і більше, а в даному випадку має місце несплата орендної плати більше двох місяців (за червень, липень та серпень 2025 року), то вимога про розірвання договору оренди є обгрунтованою.
З огляду на розірвання договору оренди через його порушення Орендарем, відсутні правові підстави для продовження користування відповідачем нерухомим майном.
Позовна вимога про виселення відповідача з нежитлового приміщення є похідною вимогою від вимоги про розірвання договору оренди.
Відповідно до ч. 1 ст. 785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
В п.6 .1. р.1 Договору оренди від 02.12.2024 року, також передбачено, що Орендодавець за цим Договором має право відмовитись від Договору оренди і вимагати повернення Приміщення, якщо Орендар не вносить плату за користування Приміщенням протягом двох місяців і більше.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна мас право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Враховуючи викладене, виселення є ефективним способом захисту, так як забезпечує поновлення порушеного права позивача як особи, яка має речове право на майно - право господарського відання, та відповідно право орендодавця на вільне розпорядження об`єктом оренди. Так, з огляду на розірвання договору оренди та обов`язок Орендаря повернути майно Орендодавцю, у випадку невиконання відповідного обов`язку, ефективним способом захисту прав є саме вимога про виселення, яка передбачає реальне відновлення порушеного права.
Отже, вимога про виселення ТОВ «БАФі» є обґрунтованою та такою, що забезпечує поновлення порушеного права позивача як орендодавця.
Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №916/2467/21 та у постанові Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 916/5704/23.

Щодо зустрічного позову
ТОВ "БАФІ" з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просить суд в зустрічній позовній заяві:
- Визнати Договір оренди нежитлового підвального приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, укладений 02.12.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (ЄДРПОУ 44304408) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (ЄДРПОУ 43220390317) недійсним з моменту укладення.
- Визнати Договір оренди нежитлового підвального приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, укладений 02.12.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (ЄДРПОУ 44304408) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (ЄДРПОУ 43220390317) недійсним з моменту укладення.
ТОВ "БАФІ" обгрунтовує зустрічну позовну заяву тим, що 02.12.2021 між ТОВ «БАФІ» та ТОВ «ДВА КАРЛА» був укладений договір оренди нежитлового приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32 (далі - Договір, Договір оренди). 
Згiдно п 1.1. договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове платне користування нежитлове підвальне приміщення загальною площею 216 м., що розташоване за адресою: Одеська область, місто Одеса, вул. Грецька, будинок 32, нежитлове приміщення №20. 
Відповідно до п.3.1. договору Приміщення на мовах цього Договору надається Орендарю в оренду з моменту передачі за актом прийому-передачі за цим Договором і до 30 листопада 2024 включно. 
Після припинення дії цього договору 02.12.2024 між тими самими сторонами було укладено новий договір оренди нежитлового приміщення №20, загальною площею 216 м., за адресою м. Одеса, вул. Грецька, буд. 32, який наразі оскаржується у даній справі. 
ТОВ "БАФІ" вважає, що обидва договори оренди приміщення є недійсними, оскільки директор ТОВ «БАФІ» уклав їх з перевищенням повноважень.
Згідно з ст. 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.
Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.
Із фактичних обставин справи вбачається, що Товариством з обмеженою відповідальністю «БАФІ», яке представляв директор під час підписання спірних договорів оренди, вчинялись дії, що свідчать про подальше його схвалення. Зокрема, Товариством з обмеженою відповідальністю «БАФІ» здійснювалась оплата орендної плати, що сторони не заперечують.
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.92 ЦК України юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону. Орган або особа, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, зобов`язана діяти в інтересах юридичної особи, добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. У відносинах із третіми особами обмеження повноважень щодо представництва юридичної особи не має юридичної сили, крім випадків, коли юридична особа доведе, що третя особа знала чи за всіма обставинами не могла не знати про такі обмеження.
Згідно з положеннями ст.97 ЦК України управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом. 
Згідно з п. 6.14 статуту ТОВ «БАФІ», затв. рішенням загальних зборів учасників ТОВ «БАФІ» від 08.09.2023 протокол № 08-09/23, директор товариства має право підпису договорів на суму, що не перевищує 150000грн.
В п. 4.1.8 статуту ТОВ «БАФІ», затв. рішенням учасника від 27.04.2021 № 1, директор товариства має право укладати договори на суму, що не перевищує 280000грн.
Однак, суд зауважує, що в спірних договорах оренди не зазначено, що директор ТОВ «БАФІ» діє відповідно до статуту.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03.12.2025 у справі № 914/768/22 вважає за необхідне уточнити висновки, викладені у постанові від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17, зазначивши про те, що норми законодавства, які регламентують правовідносини представництва (глава 17 ЦК України), не поширюються на регулювання діяльності органів управління юридичної особи. Ознайомлення контрагента юридичної особи з інформацією з Єдиного державного реєстру про цю юридичну особу, зокрема стосовно обсягу повноважень директора, можна вважати проявом розумної обачності в контексті з`ясування повноважень керівника юридичної особи на представництво її інтересів. Негативні наслідки, спричинені неповідомленням / неповним повідомленням державного реєстратора про наявні обмеження повноважень посадових осіб (органів управління) заявника, а також відображенням у Єдиному державному реєстрі недостовірних (неповних) відомостей про юридичну особу, покладаються на юридичну особу та не можуть покладатися на її контрагента. З огляду на це відсутні підстави для відступу від висновку, викладеного ВП ВС у п. 160 постанови від 13.03.2024 у справі № 757/23249/17.
В п. 84 цієї постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2025 у справі № 914/768/22 зазначено, що під час вирішення спорів про визнання правочинів недійсними з підстав перевищення повноважень органом або особою, яка відповідно до установчих документів юридичної особи чи закону виступає від її імені, необхідним є встановлення обставин щодо добросовісності/недобросовісності поведінки третьої особи. Зокрема, предметом доказування має бути обставина стосовно того, чи знала третя особа про відсутність в органу юридичної особи необхідного обсягу повноважень або, проявивши розумну обачність, повинна була знати про це. Обов`язок доведення цих обставин покладається на юридичну особу.
Тобто, ТОВ «БАФІ» мав обмеження повноважень свого директора внести до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
ТОВ «БАФІ» не надав суду доказів того, що Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань містив відомості щодо обмежень повноважень його керівника станом на час укладення спірних договорів оренди від 02.12.2021 та від 02.12.2024.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» цей Закон визначає правовий статус товариств з обмеженою відповідальністю та товариств з додатковою відповідальністю (далі - товариство), порядок їх створення, діяльності та припинення, права та обов`язки їх учасників. 
В силу вимог частини 2 статті 44 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» рішення про надання згоди на вчинення правочину, якщо вартість майна, робіт або послуг, що є предметом такого правочину, перевищує 50 відсотків вартості чистих активів товариства відповідно до останньої затвердженої фінансової звітності, приймаються виключно загальними зборами учасників, якщо інше не передбачено статутом товариства. 
За приписами ч.ч. 3, 4 ст. 44 наведеного Закону рішення про надання згоди на вчинення інших значних правочинів, крім зазначених у частині другій цієї статті, приймаються загальними збори учасників, якщо інше не встановлено статутом товариства. Якщо замість кількох правочинів товариство могло вчинити один значний правочин, то кожен із таких правочинів вважається значним. 
Статтею 46 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» унормовано, що значний правочин, правочин із заінтересованістю, вчинений з порушенням порядку прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства лише у разі подальшого схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення. Подальше схвалення правочину товариством у порядку, встановленому для прийняття рішення про надання згоди на його вчинення, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки товариства з моменту вчинення цього правочину. 
ТОВ «БАФІ» зазначає, що відповідно до фінансової звітності за 2021-2023роки ТОВ «БАФІ» має від`ємне значення чистих активів (звіт у додатку до зустрічного позову), тобто спірні договори оренди нежитлового підвального приміщення в силу вимог Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» та вимог Статуту є значним правочином, а відповідно, на його вчинення, загальними зборами товариства повинно було прийматись рішення про надання згоди. 
ТОВ «БАФІ» наголошує, що жодних дій щодо схвалення такого значного правочину, як Договору оренди нежитлового приміщення від 02.12.2021, загальними зборами учасників товариства не здійснювалось. 
Крім того, вартість об`єкта, що є предметом договору. Відповідно до п.1.3. Договору за домовленістю сторін становить еквівалент 800 000 (вісімсот тисяч) доларів США. 
Також ТОВ «БАФІ» як на підставу недійсності договорів оренди посилається на те, що нерухоме майно за адресою: м. Одеса вул. Грецька 32, відповідно до відповіді Департаменту культури, національностей, релігій та охорони об`єктів культурної спадщини Одеської обласної державної (військової) адміністрації - це житловий будинок, споруджений у 1825 році за проектом архітектора Д. Фраполлі, під охорону держави прийнятий рішенням Одеського обласного виконавчого комітету від 27.12.1991 № 580 як пам`ятка містобудування та архітектури місцевого значення. 
Також, зазначена будівля знаходиться на території «Історичний центр м. Одеси», який рішенням 18 позачергової сесії Комітету всесвітньої спадщини ООН з питань освіти, науки та культури від 25.01.2023 № 18 ЕXT COM 5.2 внесено до Списку Всесвітньої спадщини ЮНЕСКО під загрозою. В архіві Департаменту відсутні охоронні договори, укладені між Департаментом та ТОВ, ТОВ «Два Карла». Також, в базі електронного документообігу відсутня інформація щодо погодження передачі в оренду приміщень № 5 (загальною площею 317 кв.м.), приміщення №20 (загальною площею 216 кв.м.). 
Отже, ТОВ «БАФІ» вважає, що оскільки об`єкти культурної спадщини можуть бути передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній чи фізичній особі лише за наявності дозволу органу охорони культурної спадщини (ст. 18 Закону України "Про охорону культурної спадщини"), то відповідно до ч. 2 ст. 178 ЦК України такі об`єкти вважаються обмежено оборотоздатними, а тому право користування щодо них не може вільно переходити від однієї особи до іншої. Недотримання порядку передачі в користування об`єкту культурної спадщини, в тому числі не отримання погодження органу охорони культурної спадщини, порушує інтереси держави щодо забезпечення належного збереження історичних пам`яток шляхом вчинення всіх визначених державою як обов`язкових для досягнення цієї мети заходів із цілої системи.
Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ТОВ «БАФІ» про визнання недійсними договорів оренди від 02.12.2021 та від 02.12.2024, виходячи з наступного.
Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини другої статті 4 ГПК юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що перелік способів захисту, визначений у частині другій статті 16 ЦК, не є вичерпним. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац дванадцятий частини другої зазначеної статті). Застосування конкретного способу захисту цивільного права чи інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Інакше кажучи, суд має захистити право чи інтерес у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Спосіб захисту порушеного права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду. (Аналогічний висновок наведено, зокрема в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 26.01.2021 у справі №522/1528/15-ц).
Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечує поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантує особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18).
Обрання позивачем неналежного та неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (така позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19, від 02.02.2021 у справі №925/642/19, від 06.04.2021 у справі №910/10011/19, від 22.06.2021 у справі №200/606/18, від 02.11.2021 у справі №925/1351/19, від 25.01.2022 у справі №143/591/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц).
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо, суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі №9901/172/20, від 01.07.2021 у справі №9901/381/20, від 26.10.2021 у справі №766/20797/18, від 01.02.2022 у справі №750/3192/14, від 22.09.2022 у справі №462/5368/16-ц).
Так, за змістом частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину (такий висновок викладено у постанові судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 904/1907/15).
Як зазначила об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 15.03.2024 у справі № 904/192/22 позовна вимога про визнання правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише в разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, витребування / повернення майна з володіння відповідача.
Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства (такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 908/976/19).
Суд враховує, що фактичне користування майном на підставі договору оренди в разі визнання його недійсним (нікчемним) унеможливлює застосування наслідків недійсності правочину відповідно до статті 216 ЦК України, оскільки використання майна - «річ» безповоротна, і відновити первісне положення сторін практично неможливо. Адже позивач, як встановили суди, де-факто отримав у користування орендоване майно і таке користування вже ним реалізоване, водночас відповідач отримав плату (яка у зазначений спосіб є насправді компенсацією вартості того, що одержав позивач за користування об'єктом оренди) за погодженою сторонами ціною, яка є дійсною на момент звернення орендаря з позовом про таке відшкодування, а законодавець не передбачив можливості здійснення односторонньої реституції.
Отже, специфіка правовідносин за договором оренди полягає в тому, що здійснити подвійну реституцію в разі недійсності (нікчемності) такого правочину, зважаючи на закладений у частині першій статті 216 ЦК України зміст, у спірних правовідносинах із дотриманням принципів рівноправності, пропорційності, справедливості неможливо.
Відповідно, фактичне користування майном на підставі договору оренди унеможливлює у разі його недійсності (нікчемності) проведення між сторонами двосторонньої реституції.
Зазначене за висновками Суду не забезпечує відновлення прав позивача, адже вони не є фактично порушеними в умовах здійснення ним користування майном відповідача.
У вказаному суд керується висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 17.04.2025 у справі № 910/9652/23.
Обрання способу захисту - це прерогатива позивача. Водночас свобода в обрані способу захисту передбачає й несення позивачем ризику відмови в задоволенні позовних вимог у зв`язку із неналежністю чи неефективністю заявленого захисту.
Отже, ураховуючи наведене вище, з огляду на предмет та підстави зустрічного позову, суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом обраний неналежний та неефективний спосіб захисту прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду (що є самостійною підставою для відмови у позові).
Аналогічний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 909/1254/24.
При цьому суд ураховує, що позивач за зустрічним позовом не наводить аргументованих обґрунтувань, які саме права останнього були порушені спірними Договорами та яким чином вони поновляться, ураховуючи, що ТОВ «БАФІ» користувалось орендованим житлом та частково сплачувало орендну плату за нього.
Фактично ж зустрічний позов ТОВ «БАФІ» направлений на ухилення від сплати орендної плати за приміщення (предмет первісного позову), яке було у користуванні Товариства протягом спірного періоду часу (чого орендар не заперечує та не оспорює).
Оскільки ТОВ «БАФІ» обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права, то суд відмовляє в задоволенні зустрічного позову.
Відповідно до ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
За змістом ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Водночас обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 77 ГПК України).
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку задовольнити позовні вимоги за первісним позовом частково, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.
Витрати зі сплати судового збору за первісним позовом покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог відповідно до ст. 129 ГПК України (3028/26509,48*4798,63)+6056=6604,16грн.
На підставі вищевикладених норм права, керуючись ст.ст. 46, 129, п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК, 232-240, 243, Господарського процесуального кодексу України, суд

вирішив:

1. Позовні вимоги за первісним позовом задовольнити частково.
2. Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення 21000грн основного боргу.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (код 44304408, м. Одеса, вул. Семінарська, 1 / 2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (код 43220390, м .Одеса, вул. Грецька, 32) 4200грн 20% штрафу, 570,74грн пені, 27,89грн втрат від інфляції та 6604,16грн судового збору.
4. Розірвати договір від 02.12.2024 оренди нежитлового підвального приміщення № 20 загальною площею 216 кв м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 32, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (код 44304408, м. Одеса, вул. Семінарська, 1 / 2) та Товариством з обмеженою відповідальністю “ДВА КАРЛА” (код 43220390, м. Одеса, вул. Грецька, 32).
5. Виселити Товариство з обмеженою відповідальністю “БАФІ” (код 44304408, м. Одеса, вул. Семінарська, 1 / 2) з нежитлового приміщення № 20 загальною площею 216 кв м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Грецька, 32.
6. В решті первісного позову відмовити.
7. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Південно-західного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 22 квітня 2026 р.

Суддя В.В. Литвинова