Номер провадження: 22-ц/813/792/26 
Справа № 519/1143/23
Головуючий у першій інстанції Барвенко В. К.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Субботіної Людмили Валентинівни
на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2024 року, ухвалене Комінтернівським районним судом Одеської області у складі: судді Барвенка В.К. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 04 жовтня 2022 року о 20:00 годині в Одеській області, Одеському районі, на трасі Т-1606 - 33 км, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_1 , причіп TITAN 32S2, р.н. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві приватної власності, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв з`їзд в кювет з подальшим перекиданням.
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, зазначених в схемі ДТП, чим завдано матеріальних збитків на суму 601208 грн, а вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_3 , пошкодженного внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, становить 1019209,54 грн, що підтверджується висновком транспортно-товарознавчої експертизи № 2610Д/19 від 25 листопада 2022 року, зробленою судовим експертом Хоменко Владиславом Валерійовичем свідоцтво № 65-21/П від 16.11.2021 року, видане на підставі рішення Центральної експертно-кваліфікаційної комісії при Міністерстві юстиції України вул. Люстдорфська дорога, 5 м. Одеса, 65059.
Згідно акту прийому-передачі виконаних робіт, оплата роботи за проведення експертизи в сумі 5000,00 гривень, здійснена згідно рахунку № 2610Д/22 від 26.10.2022.
04.10.2022 працівниками поліції складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААД № 129804, яким встановлено, що ОСОБА_2 своїми діями вчинив адміністративне правопорушення, передбачене п. 13.1, ст. 124 Кодексу України про Адміністративне правопорушення, за кваліфікуючою ознакою порушення правил дорожнього руху, що спричинило механічні пошкодження транспортного засобу. При складанні протоколу встановлено, що транспортний засіб DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_4 , належить громадянину ОСОБА_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
26.09.2019 викладені факти та обставини встановлені постановою Ширяївського районного суду Одеської області, а у судовому засіданні вина ОСОБА_2 встановлена та за скоєне ДТП на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п?ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 гривень 00 копійок на користь держави.
Позивач наголошує, що неодноразово пропонував ОСОБА_2 добровільно відшкодувати завданий йому матеріальний збиток, однак останній відмовився відшкодовувати збиток, мотивуючи тим, що у нього немає коштів. Відмова відповідача на пропозицію позивача добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат для захисту його інтересів. 
Окрім того, зазначає, що позивач змушений найняти представника для надання професійної правничої допомоги захисту своїх інтересів в суді за 12000 грн.
Крім матеріальних збитків, позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у завданні негативних наслідків в результаті ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До негативних наслідків позивач відніс нервовий стрес, який пережив коли дізнався, що його автомобіль зазнав механічні пошкодження в результаті перекидання та дуже глибоко пережив завдання пошкоджень транспортному засобу. Для відновлення нормального душевного стану останньому потрібен був час. До того ж, відмова відповідача на пропозицію добровільно відшкодувати матеріальний збиток, призвела до необхідності додаткових витрат часу для захисту своїх інтересів, у зв`язку з чим останньому потрібен був час для поїздок в органи ДАІ, звернення до суду та до експерта для визначення вартості відновлювальних робіт. 
До негативних наслідків позивач також відносить непередбачені витрати на паливо, яке потрібне було для поїздок, в тому числі для отримання юридичної допомоги з с. Прилиманське, Одеського району, Одеської області, де мешкає позивач. Вісім місяців останній нервує з приводу поновлення його порушеного права в результаті неправомірних дій відповідача та всі ці вісім місяців його увагу забирали пошуки експерта, ремонтника, адвоката.
Зважаючи на викладене, позивач оцінює її у розмірі прожиткового мінімуму, встановленому на момент ДТП за кожен місяць: 2481 гривень * 8 місяців = 19848 (дев?ятнадцять тисяч вісімсот сорок вісім) гривень.
Тому із посиланням як на правове обгрунтування своїх вимог на ч. 1, 3 с. 22, ч. 1 ст. 1167, ст. 1187, 1192 ЦК України позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь 19848 грн в якості відшкодування моральної шкоди, завданої його протиправними діями, 1019209,54 грн за вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, 12000 грн за надання професійної правничої допомоги та 5000 грн за проведення транспортно-товарознавчої експертизи висновок експерта № 2610Д/22, а загалом 1056057,54 грн. 
Відповідач у відзиві на позовну заяву позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, оскільки позивач не є учасником ДТП, а відповідач не є особою, яка перебувала у трудових відносинах з позивачем – власником транспортного засобу. Вказує, що висновок експерта є неналежним та недопустимим, а витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача значно перевищують його вартість на момент ДТП. Зазначає, що моральна шкода відсутня, а причинний зв`язок між ДТП та завданням шкоди є неналежне утримання дороги балансоутримувачем.
Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - задоволено.
Стягнуто з відповідача ОСОБА_2 вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_4 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року у розмірі 1019209,54 грн. (один мільйон дев?ятнадцять тисяч двісті дев?ять гривень, 54 копійки), моральну шкоду у розмірі 19848 грн, витрати за проведення транспортно-товарознавчої експертизи висновок експерта № 2610Д/22 у розмірі 5000 грн. та витрати за надання правничої допомоги у розмірі 12000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі свого представника Субботіної Людмили Валентинівни просить скасувати рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20.05.2024 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- позивач не є учасником ДТП, а відповідач не є особою, яка перебувала у трудових відносинах з позивачем – власником транспортного засобу;
- доданий до позову висновок не є належним та допустимим доказом;
- за позовом витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача значно перевищують його вартість на момент дтп, тому його ремонт є економічно невигідним;
- позивач не є учасником ДТП, не зазнав душевних, фізичних страждань і переживань у зазначеному в позові розмірі;
- вважає, що належним відповідачем є балансоутримувач, який зобов`язаний слідкувати за належним станом дорожнього покриття.
Відзив на апеляційну скаргу ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.06.2025 повернено без розгляду.
В судовому засіданні представник відповідача Субботіна Л.В. підтримала доводи апеляційної скарги. Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що не є перешкодою в розумінні ч. 2 ст. 372 ЦПК України для розгляду справи, зокрема позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 вважаються повідомленими у вдповідності до вимог ч. 5 ст. 130 ЦПК України, оскільки їх повноважні представники повістку отримали 18.12.2025 о 20:11:30 та 20:14:52 відповідно в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд, що підтверджується довідками (а.с. 172зв., 172).
Відповідно до ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта вказаної норми).
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.
Згідно пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.
Відповідно до частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом – шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила), якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.
Виняток із цього правила передбачено частинами третьою, п`ятою статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.
Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частинами третьою, п`ятою статті 1187 ЦК України).
Наявність трудових відносин між володільцем та особою, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки має підтверджуватись відповідними доказами, зокрема документами про наявність трудових відносин тощо. На виникнення зобов`язання володільця (власника) транспортного засобу щодо відшкодування заподіяної ним майнової шкоди впливають обставини, такі як: в який саме час було заподіяно шкоду (під час виконання трудових чи службових обов`язків); чи було джерело підвищеної небезпеки надано працівникові в процесі виконання ним трудових обов`язків чи він самовільно, неправомірно використав його в особистих цілях.
Крім того, відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
За змістом вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України під час розгляду справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої постановлено вирок, що набрав законної сили, або винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення, це судове рішення є обов`язковим для суду лише щодо з`ясування питань, чи мали місце такі дії та чи вчинені вони цією особою. Відтак, розглядаючи спір, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може тільки вирішувати питання про розмір відшкодування. На підтвердження висновку суду щодо розміру збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також навести докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад урахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого).
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У випадку встановлення вини особи в ДТП постановою про притягнення до адміністративної відповідальності, ця особа не позбавлена права доводити протиправність дій інших учасників ДТП та причинний зв`язок цієї протиправності із завданою шкодою.
Відповідно до частини першої та другої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Тлумачення статей 11 та 1167 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом – моральною шкодою.
Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водії зобов`язані щорічно укладати договір обов`язкового страхування.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників
Статтею 5 «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Відповідно до ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (абзац другий частини першої статті 28 Закону про ОСЦПВ).
Частиною першої статті 29 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є власником транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_1 , причіп TITAN 32S2, р.н. НОМЕР_2 , про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 22).
04 жовтня 2022 року о 20:00 годині в Одеській області, Одеському районі, на трасі Т-1606 - 33 км, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом DAF XF 105.460, р.н. НОМЕР_1 , причіп TITAN 32S2, р.н. НОМЕР_2 , який належить позивачу на праві приватної власності, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, в результаті чого скоїв з`їзд в кювет з подальшим перекиданням. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріалиними збитками.
Дії водія ОСОБА_2 кваліфіковано за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою судді Ширяївського районного суду Одеської області від 24.11.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 04.10.2022, пошкоджений транспортним засобом DAF XF 105.460, д.н.з НОМЕР_1 , причіп TITAN 32S2, д.н.з. НОМЕР_2 , і відповідно до висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 2610Д/22 від 25 листопада 2022року, зробленим судовим експертом Хоменком Владиславом Валерійовичем, ринкова вартість колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, на дату пошкодження становить 601208 грн; 
вартість відновлювального ремонту, необхідного для відновлення колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н: НОМЕР_6 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, становить — 1019209,54 грн, в тому числі 20% ПДВ на складові частини 152457,44 грн.
розмір матеріального збитку, нанесений власнику колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, становить: 601208 грн. 
Ринкова вартість колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, на дату проведенні оцінки (у пошкодженому стані) становить 222320 грн.
Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд виходив з положень п. 32.2 статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі – Закон № 1961-IV), чинного станом на час виникнення спірних правовідносин сторін, яким передбачено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує, зокрема, шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, тому встановив обов`язок саме відповідача як особи, з вини якої спричинено ДТП, нести відповідальність завдану позивачу шкоду.
Визначаючи розмір завданої позивачу майнової шкоди, суд виходив з висновку транспортно-товарознавчої експертизи № 2610Д/22 щодо вартості відновлювального ремонту колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н: НОМЕР_6 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, яка становить - 1019209,54 грн, в тому числі 20% ПДВ на складові частини 152457,44 грн, та розміру матеріального збитку, нанесеного власнику вказаного транспортного засобу - 601208 грн, який відповідачем не спростований. 
Щодо розміру моральної шкоди, то виходячи з вимог ст. 23, 1167 ЦК України, вимог розумності та справедливості, суд вважав доведеною таку у розмірі 19848 грн.
Також необхідним суд вважав стягнути з відповідача судові витрати за проведення експертизи у розмірі 5000 грн, що підтверджується рахунком № 2610Д/22.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Довід апеляційної скарги позивач про те, що доданий до позову висновок не є належним та допустимим доказом, є помилковим та не заслуговує на увагу, оскільки хоча експерт і не попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку або за відмову від дачі такого та не зазначено, що вказаний висновок дається для суду, проте такий слід вважати письмовим висновком спеціаліста, кваліфікацію якого підтверджено належними та допустимим доказами (Свідоцтвом № 65-211П, виданим Міністерством юстиції України ОСОБА_3 , проведення експертиз за спеціальністю 12.2. – визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу (а.с. 26).
Заперечуючи вказаний висновок, відповідач на виконання свого процесуального обов`язку щодо змагальності цивільного процесу жодного іншого доказу щодо розміру завданої внаслідок ДТП шкоди не надав.
Натомість, слушним є довід апеляційної скарги про те, що витрати на відновлювальний ремонт автомобіля позивача значно перевищують його вартість на момент ДТП, тому його ремонт є економічно невигідним.
Визначаючи розмір такої шкоди на підставі доказів сторін, судом дійсно не враховано, що у відповідності до ст. 22 ЦК України, відшкодуванню підлягають саме збитки, а не вартість ремонту без урахування зносу, що також узгоджується із положеннями ст. 1192 ЦК України.
У відповідності до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (тобто реальні збитки).
При цьому приписи статті 1192 ЦК України передбачають, що розмір збитків до відновлення пошкодженої речі, тобто, приведення її у той стан, який існував до пошкодження (у даному випадку до ДТП). Тобто, таке відновлення не є поліпшенням стану пошкодженої речі у порівнянні із тим, який існував до ДТП.
За змістом статті 30 Закону № 1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно зі звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. 
Оскільки згідно вказаного висновку спеціаліста ринкова вартість колісного ТЗ DAF XF 105.460, д.н.з НОМЕР_1 , причіп TITAN 32S2, д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП від 04 вересня 2022 року, на дату пошкодження становить 601208 грн, а вартість його відновлювального ремонту - 1019209,54 грн, в тому числі 20% ПДВ на складові частини 152457,44 грн, розмір матеріального збитку, нанесений власнику вказаного ТЗ -601208 грн, а ринкова вартість вказаного колісного транспортного засобу DAF XF 105.460, р.н: НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, на дату проведення оцінки (у пошкодженому стані) - 222320 грн, то розмір завданої позивачу майнової шкоди становить різницю між вартістю непошкодженого та пошкодженого ТЗ, тобто 601208 – 222320 = 378888 грн.
Не може бути взятий до уваги як підстава для звільнення відповідача від відповідальності за завдану внаслідок ДТП шкоду довід апеляційної скарги про помилковість висновків суду з огляду на те, що позивач не є учасником ДТП, а відповідач не є особою, яка перебувала у трудових відносинах з позивачем – власником транспортного засобу.
В даному випадку п. 32.2. статті 32 Закону № 1961-IV внормовано випадки, коли шкода не відшкодовується ані страховиком ані МТСБУ, а саме за шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду 
За таких обставин, оскільки майну позивача завдана шкода внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , така шкода не підлягає відшкодуванню страховиком за договором ОСЦПВ, а тому завдані збитки позивачу ОСОБА_1 підлягають стягненню саме з відповідача.
На вказане не впливає відсутність трудових або інших правовідносин між сторонами, при цьому правомірність використання пошкодженого в ДТП транспортного засобу відповідачем ніким по справі не оспорюється, та обставини, які б звільняли останнього від обов`язку відшкодувати завдану з його вини шкоду по справі відсутні.
Як не можуть бути взяті до уваги і доводи апеляційної скарги про те, що належним відповідачем по справі є балансоутримувач, який зобов`язаний слідкувати за належним станом дорожнього покриття, оскільки по справі відсутні докази того, що ДТП сталося саме через такий фактор, натомість винуватість відповідача через неврахування дорожньої обстановки ОСОБА_2 як водієм та те, що останній не впорався з керуванням під час руху, встановлена постановою Ширяївського районного суду Одеської області від 24.11.2022 у справі № 518/1221/22.
Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що позивач не є учасником ДТП, не зазнав душевних, фізичних страждань і переживань у зазначеному в позові розмірі, то частково такі доводи є слушними, адже ;судом вірно враховано, що відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, судам необхідно враховувати роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Відповідно до вимог п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди судам слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності.
При цьому визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.
Суд дав невірну оцінку розміру завданої позивачу моральної шкоди внаслідок пошкодження належного йому вартісного майна, тих негативних наслідків, що настали, та з урахуванням всіх обставин справи, тривалості та глибини страждань позивача, у зв`язку з чим вважає за необхідне позов задовольнити в цій частині частково та стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 4000 гривень, що буде співмірним до заподіяної шкоди.
Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч. 1, абз. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Виходячи з встановленого неправильного застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції – скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог.
За ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частинами 1 та 2 цієї статті визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 і 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 12000 грн за надання професійної правничої допомоги та 5000 грн за проведення транспортно-товарознавчої експертизи.
Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України внормовано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за проведення транспортно-товарознавчої експертизи, то такі підлягають частковому задоволенню у розмірі 1850 грн з огляду на часткове задоволення позовних вимог.
Щодо витрат за надання професійної правничої допомоги колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що "склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат".
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивача у даній справі здійснював адвокат Сауляк О.О., на підтвердження чого до позовної заяви долучено ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1259161, а також копію угоди № 70/23 про надання правової допомоги від 21.02.2023.
При цьому в угоді № 70/23 про надання правової допомоги від 21.02.2023 зазначено, що гонорарні відносини, компенсація витрат, пов`язаних з виконанням цієї угоди, та інші умови врегульовані додатковою угодою.
Оскільки додаткова угода в матеріалах справи відсутня, то вказане виключає можливість вирішення такого питання під час ухвалення рішення.
Щодо судових витрат, понесених стороною відповідача, то за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 15585,87 грн (а.с. 125). Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є інвалідом другої групи, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_7 (а.с. 28). За звернення до суду із позовом судовий збір, що підлягав сплаті, становив 10390,58 грн.
Частинами 6 та 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на часткове задоволення позовних вимог та апеляційної скарги за результатами перегляду справи судом апеляційної інстанції, а також враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, шляхом взаємозарахування на користь відповідача підлягає компенсації у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5974,58 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Субботіної Людмили Валентинівни задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ) матеріальні збитки внаслідок вчинення ДТП у розмірі 378888 грн та моральну шкоду у розмірі 4000 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ) витрати за проведення експертизи у розмірі 1850 грн.
Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_2 ) за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений ним судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 5974,58 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий М.В. Назарова

Судді: В.В. Кострицький

В.А. Коновалова