Справа № 369/10126/23
Провадження № 2/369/784/26

РІШЕННЯ
Іменем України

04.02.2026 року         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Козак І.А.,
при секретарі Кавун Є.О.,
за участі:
відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
представника відповідача ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 369/10126/23 за позовною заявою Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, в особі сільського голови Кудрика О.Т. звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідачі перебували в зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі подружжям було прийнято рішення про усиновлення дитини.
Так, на підставі рішення Київського районного суду м. Донецька від 25 вересня 2008 року заява ОСОБА_2 та ОСОБА_1 була задоволена, дозволено подружжю усиновити малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначеним рішенням суду було змінено прізвище, ім`я, по-батькові, дата народження дитини – з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У подальшому, рішенням Київського районного суду м. Донецька від 12.04.2012 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був розірваний.
Після розірвання шлюбу, малолітня дитина ОСОБА_5 залишились проживати разом з відповідачем – ОСОБА_1 .
В подальшому, відповідач разом з дитиною переїхали до селища Чайка Київської області. В 2021 році дитина здійснила підпал квартири, в якій проживала разом з матір`ю ОСОБА_1 , і яка належить останній на праві приватної власності та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Після підпалу квартири відповідач ОСОБА_1 подала заяву до Борщагівської сільської ради з наступним змістом: «Прошу вас розмістити мою дитину ОСОБА_5 в реабілітаційний центр у зв`язку з тим, що вона підпалила нашу квартиру. Оскільки я зараз знаходжусь у складних життєвих обставинах, та не можу забезпечити догляд за дитиною, прошу вас допомогти у розміщенні дитини на період вирішення побутових та юридичних питань». 
Відповідно до наказу № 82 від 15 червня 2021 року неповнолітня дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває на обліку служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, як дитина із сім`ї, яка опинилась у складних життєвих обставинах. 
22 червня 2021 року до служби у справах дітей Борщагівської сільської ради надійшов лист від Бучанського РУП Головного управління національної поліції в Київській області щодо виявлення малолітньої дитини ОСОБА_5 яка спала в під`їзді за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до акту прийому дитини до центру від 23 червня 2021 року по теперішній час ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебуває в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім».
27 липня 2021 року відповідачі – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовною заявою про скасування усиновлення.
Рішенням Києво- Святошинського районного суду Київської області від 05 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були залишені без задоволення. 
Так, в 2022 році у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, діти, які перебували в дитячому будинку були евакуйовані за кордон, де до даного часу продовжують проживати. 
Позивач зазначає, що відповідачі не виявляють ніякої зацікавленості щодо життя неповнолітньої ОСОБА_6 з моменту її переїзду за кордон.
Відповідачі не спілкуються з донькою, зв`язку не підтримують, не проявляють материнської та батьківської турботи, не цікавляться її долею та не переймаються її фізичним та духовним розвитком, не займаються її вихованням. 
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчка А.Я. від 03 липня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі №369/10126/23 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н. О. № 2074 від 06.11.2024 щодо повторного автоматичного розподілу справи та протоколу повторного автоматичного розподілу судової справи між суддями від 07.11.2024 року, який проведений відповідно до пунктів 2.3.49, 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, дану справу передано для розгляду судді Козак І.А.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 січня 2025 року було відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
Від представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Санамян О.О. 02 листопада 2023 року надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила позов задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Проти задоволення інших позовних вимог не заперечували.
У лютому 2024 року від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Семака В.Ю. надійшли пояснення, у яких останній зазначив, що відповідач вважає, що позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_6 , буде суперечити в першу чергу інтересам дитини. 
Стосовно позовної вимоги щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_5 , відповідач просить розглянути дану вимогу з урахуванням тих обставин, що відповідач має дві молодші доньки – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на утримання яких ОСОБА_2 сплачує аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), що підтверджується постановою Южненського ВДВС в Одеському районі Одеської обл. Південного МУ МЮ (м. Одеса) від 18.01.2024 про відкриття виконавчого провадження № 73861074. 
Стосовно заявлених позовних вимог до ОСОБА_1 та з урахуванням її позиції, висловленої у відзиві на позовну заяву (зокрема, в частині не заперечення щодо позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно дитини), ОСОБА_2 не заперечує відносно їх задоволення.
У судове засідання позивач з`явилася, при цьому через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просила позовну заяву задовольнити у повному обсязі.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 зазначили, що відносини у матері з дитиною покращилися, а тому просили щодо позбавлення батьківських прав відмовити, щодо стягнення аліментів покладалися на розсуд суду.
Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову.
Також у дослідженому під час судового засідання відеозаписі – звернені ОСОБА_5 , остання просила суд не позбавляти її матір батьківських прав, зазначила, що мати приїжджала до неї у Німеччину, їх стосунки налагодилися, мати для неї єдина близька людиною, її опора та підтримка. 
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши думку учасників судового процесу, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що відповідно до рішення Київського районного суду м. Донецька від 25.09.2008 року відповідачам було надано дозвіл на усиновлення малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У подальшому прізвище, ім`я, по-батькові та дата народження усиновленої дитини були змінені на підставі рішення суду – на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що також підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровського районного управління юстиції у місті Донецьку від 07.10.2008 року.
На підставі рішення Київського районного суду м. Донецька від 12.04.2012 року, шлюб, що був зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 24 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Донецька, актовий запис № 789 – було розірвано.
В 2020 році ОСОБА_1 була придбана квартира АДРЕСА_3 , в якій вона проживала разом з донькою ОСОБА_6 .
В подальшому у відповідача ОСОБА_2 в іншому шлюбі народились двоє дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.04.2023 року у справі № 369/10683/21, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було відмовлено у задоволенні позовних вимог про скасування усиновлення щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Після отримання даного рішення, представник позивача звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. 
Згідно з висновком Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області №270/17 від 21 червня 2023 року щодо визначення доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування на теперішній час вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.
Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Пунктами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція про права дитини), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України (далі СК України). Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі№ 638/16622/17, від 16 грудня 2022 року у справі № 168/819/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17. Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Частиною 4 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція прав людини) (п. 47 рішення Європейського суду з прав людини (далі Європейський суд) у справі «Савіни проти України», п. 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в цьому випадку вирішення питання про позбавлення відповідачки батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції прав людини і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке, у свою чергу, не є абсолютним.
Враховуючи особливості правовідносин, що склались між сторонами, суд, з однієї сторони, має розглянути правомірність втручання в право відповідача на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції прав людини. З іншої сторони, обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення права неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).
Статтею 8 Конвенції прав людини гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.
Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення ст. 8 Конвенції прав людини, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в п. 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (п. 50 рішення Європейського суду у справі «Хант проти України»).
Європейський суд у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд вказав, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів, та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.
Разом з тим у рішенні Європейського суду у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).
Таким чином, при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.
Встановлені судом фактичні обставини справи не містять відомостей про те, що стосовно відповідачів застосовувалось попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням ними батьківських обов`язків. Тим більше, як було з`ясовано під час судового засідання, відповідачі підтримують зв`язок із дитиною, відповідач ОСОБА_1 та дитина – ОСОБА_5 особисто спілкуються на постійній основі, нещодавно мали зустріч за місцем проживання дитини в Німеччині та налаштовані в подальшому об`єднатися та бути поряд. Суд бере в основу судового рішення думку дитини – ОСОБА_5 , яка просила суд не позбавляти мати ОСОБА_1 батьківських прав, оскільки їх відносини дійсно покращилися та мати для неї близька та рідна людина.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідачів, адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку мати на краще неможливо, і лише за наявності вини в її діях, водночас, докази у цій справі не дають підстав для однозначного висновку стосовно підтвердження цих обставин.
Позивачем не надано достатніх доказів наявності умислу в діях відповідачів щодо невиконання своїх батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовими висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 27 квітня 2022 року у справі № 221/9049/19 тощо.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Щодо стягнення аліментів суд вважає зазначити наступне.
Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст.180 СК України. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ст.181 СК України).
Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
За ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню з 30 червня 2023 року.
Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.
Як встановлено судом, дитина з 2021 року перебувала на державному утриманні за рахунок державного/місцевого бюджету, в 2022 році, у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України, неповнолітня ОСОБА_5 була евакуйована до Німеччини де до даного часу проживає. 
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Встановивши у повній мірі обставини справи та перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_5 , оскільки немає однозначних підстав вважати, що відповідачі свідомо ухилялись від виховання дитини.
Разом з тим, суд вважає, що вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Керуючись ст. 12-13, 81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 280 ЦПК України, ст. ст. 180,182,183,191 Сімейного Кодексу України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов Виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, починаючи стягнення з 30 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частини усіх видів його заробітку/доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок дитини, починаючи стягнення з 30 червня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення, в частині стягнення аліментів підлягає виконанню негайно, у межах платежу за один місяць.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: Виконавчий комітет Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, код ЄДРПОУ: 04362489, адреса: 08130, Київська обл., Бучанський р-н, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Ярослава Мудрого, буд. 1-А.
Інформація про відповідача: ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення складено 09 лютого 2026 року.

Суддя         Ірина КОЗАК