ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
24 березня 2026 року
м.Харків
справа № 611/670/25
провадження № 22-ц/818/1318/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про відшкодування моральної шкоди, завданої діями чи бездіяльністю відповідача, його посадових та службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року, постановлене суддею Масло С.П.
в с т а н о в и в:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.
Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року у задоволенні позову відмовлено повністю
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та вирішити питання щодо судових витрат.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції неповно з`ясовано ряд обставин, які мають суттєве значення для справи, а також не надано оцінки належним та допустимим доказам на підтвердження позовних вимог щодо відшкодування шкоди спричиненої діями посадовців Барвінківської міської ради, протиправність дій яких підтверджується рядом судових рішень. Наголошує, що незаконне втручання в його особисте життя шляхом обробки і поширення без його згоди персональних даних, проникнення та обстеження його земельних ділянок, попри його заборону на це, та подальше скасування ряда незаконно прийнятих рішень, спричинило йому ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи, особі з інвалідністю 2-ї групи, моральну шкоду.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено заявлений ним розмір моральної шкоди, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправним діянням заподіювача шкоди та завданою шкодою, тобто, не доведено склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, а тому немає підстав для задоволення позову та відшкодування моральної шкоди. Також у позовній заяві не зазначено будь-яких чітких аргументів щодо фактичних підстав для відшкодування моральної шкоди, крім тверджень про її наявність. Позивач не обґрунтував вимогу про відшкодування державою моральної шкоди, не зазначив фактів (обставин), за яких можна було б стверджувати про порушення прав позивача та про порушення державою конкретних обов`язків. Позивач не зазначив, якими саме діями/бездіяльністю відповідача як органу державної влади йому завдано моральної шкоди.
Такі висновки суду першої інстанції в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що у відповідності до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельні ділянки, кадастрові номера 6320482500:04:000:0267, 6320482500:04:000:0268, 6320482500:04:000:0269, 6320482500:04:000:0271, 6320482500:04:000:0270, 6320482500:04:000:0272, 6320482500:04:000:0273, 6320482500:04:000:0274, 6320482500:04:000:0276, 6320482500:04:000:0279, 6320482500:04:000:0278, 6320482500:04:000:0277, 6320482500:04:000:0344, 6320482500:04:000:0345 та 6320482500:04:000:0342 належать позивачу на праві приватної власності.
08 липня 2024 року засобами електронного зв`язку із застосуванням КЕП до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області позивачем була подана заява до відповідача про визнання земельних ділянок із кадастровими номерами 6320482500:04:000:0267, 6320482500:04:000:0268, 6320482500:04:000:0269, 6320482500:04:000:0271, 6320482500:04:000:0270, 6320482500:04:000:0272, 6320482500:04:000:0273, 6320482500:04:000:0274, 6320482500:04:000:0276, 6320482500:04:000:0279, 6320482500:04:000:0278, 6320482500:04:000:0277, 6320482500:04:000:0344, 6320482500:04:000:0345 та 6320482500:04:000:0342, що розташовані за межами с. Нікополь Ізюмського району Харківської області, непридатними для використання у зв`язку з потенційною загрозою їх забруднення вибухонебезпечними предметами за 2024 рік та встановити податкову пільгу зі сплати земельного податку у розмірі 100%.
Рішенням Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області LХІІ сесії VІІІ скликання від 18 вересня 2024 року №3020-VІII відмовлено позивачу в наданні податкової пільги зі сплати земельного податку у розмірі 100% за період з 01 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року за земельні ділянки (згідно з додатком), в зв`язку з встановленням факту використання земельних ділянок за цільовим призначенням.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/23094/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про скасування рішення залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 01.08.2025 року, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.12.2024 по справі № 520/23094/24 скасовано. Прийнято постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Скасовано Розпорядження Барвінківського міського голови Ізюмського району Харківської області від 30 червня 2023 року №336-р “Про утворення комісії з розгляду звернень щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки” та від 25 березня 2023 року №265р “Про внесення змін до Розпорядження Барвінківського міського голови Ізюмського району Харківської області від 30 червня 2023 року №336-р “Про утворення комісії з розгляду звернень щодо звільнення від сплати екологічного податку, плати за землю та податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки”. Скасовано акти обстеження земельних ділянок від 01.08.2024 із кадастровими номерами 6320482500:04:000:0267, 6320482500:04:000:0268, 6320482500:04:000:0269, 6320482500:04:000:0271, 6320482500:04:000:0270, 6320482500:04:000:0272, 6320482500:04:000:0273, 6320482500:04:000:0274, 6320482500:04:000:0276, 6320482500:04:000:0279, 6320482500:04:000:0278, 6320482500:04:000:0277, 6320482500:04:000:0344, 6320482500:04:000:0345 та 6320482500:04:000: 0342. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року у справі №520/27986/24 адміністративний позов ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про скасування рішення залишено без задоволення.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31.03.2025 року рішення Харківського окружного адміністративного суду від 19.12.2024 року скасовано. Прийняти постанову, якою задоволено позов ОСОБА_1 до Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області про скасування рішення. Скасовано рішення Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області LХІІ сесія VIII скликання від 18 вересня 2024 року №3020-VIII.
Звертаючись до суду із позовом, позивач наголошував, що незаконне втручання в його особисте життя шляхом обробки і поширення без його згоди персональних даних, проникнення та обстеження його земельних ділянок, попри його заборону на це, та подальше скасування низки незаконно прийнятих рішень, спричинило йому ліквідатору наслідків Чорнобильської катастрофи, особі з інвалідністю 2-ї групи, моральну шкоду.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зі ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, підстав відступити від якого Верховний Суд не встановив.
Разом з тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача та розмір завданої шкоди.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Моральна шкода може полягати, як у фізичному болю та стражданнях, так і у душевних переживаннях, які фізична особа зазнала у внаслідок протиправної поведінки відносно неї.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості».
На підтвердження спричинення шкоди позивачем надано дві постанови адміністративного суду про задоволення його позовних вимог.
Як убачається зі змісту наданих судових рішень, ОСОБА_1 , не погоджуючись з розпорядженням Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області та рішеннями Барвінківської міської ради Ізюмського району Харківської області звернувся до суду за захистом свого порушеного права.
Судова колегія звертає увагу, що судовими рішеннями відновлено порушено право позивача.
Проте доказів спричинення Барвінківським міським головою та Барвінківською міською радою Ізюмського району Харківської області позивачу моральної шкоди внаслідок прийняття скасованого розпорядження міського голови та рішення міської ради матеріали справи не містять.
Необхідність звернення до суду не є достатнім доказом спричинення моральної шкоди та її розмір.
Порушення, допущені відповідачем під час прийняття зазначених рішень не може безумовно свідчити про спричинення позивачеві моральної шкоди.
Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:        О.Ю. Тичкова
Ю.М. Мальований