ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

25 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/24652/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Малиш Н.І. (доповідач), суддів: Баранник Н.П., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року (суддя 1-ї інстанції Рянська В.В.) в адміністративній справі №160/24652/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
12.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 103550009613 від 13.08.2024 щодо відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити з 05.08.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком, зарахувавши до страхового стажу період отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 до 29.02.1992 згідно з довідкою від 12.11.2003, періоди роботи з 24.08.1993 до 20.03.1998, з 17.04.1998 до 24.07.2000 згідно із записами у трудовій книжці, та зарахувати періоди роботи з 01.08.2000 до 05.08.2001, з 15.08.2001 до 09.06.2005 з урахуванням довідок про заробітну плату від 10.07.2010 № 242, від 14.10.2010 № АС/С-62.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за результатами розгляду заяви позивача від 05.08.2024, поданої до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, було прийнято рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 103550009613 від 13.08.2024 про відмову у призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. До страхового стажу не зараховано період отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 до 29.02.1992 та періоди трудової діяльності на території Російської Федерації з 24.08.1993 до 20.03.1998, з 17.04.1998 до 24.07.2000, з 01.08.2000 до 05.08.2001, з 15.08.2001 до 09.06.2005. Позивач вважає протиправним оскаржуване рішення, оскільки для підтвердження необхідного страхового стажу до заяви було додано відповідні документи. Вимога органу Пенсійного фонду щодо проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документи були складені, для їх врахування при призначення пенсії, на думку позивача, є безпідставною. Станом на час роботи позивача на території Російської Федерації та отримання допомоги по безробіттю була чинною Угода про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення. Постанову Кабінету Міністрів України «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» № 1328 прийнято 29.11.2022. Непроставлення апостилю не може бути підставою для обмеження позивача у реалізації її конституційного права на соціальний захист. Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у врахуванні заробітної плати при призначенні позивачу пенсії.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 103550009613 від 13.08.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 24.08.1993 до 20.03.1998, з 01.08.2000 до 05.08.2001, з 15.08.2001 до 09.06.2005;
- призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 31.07.2024 відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено та здійснено розподіл судових витрат у справі.
Представник позивача, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права, просить змінити рішення суду та викласти його зобов`язальну частину в редакції, запропонованій в апеляційній скарзі.
В апеляційній скарзі представник скаржника зазначає про помилковість відмови суду першої інстанції у зарахуванні до стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 по 29.02.1992 та періоду військової служби з 17.04.1998 по 24.07.2000. Зазначає, що період безробіття підтверджується довідкою центру зайнятості та підлягав зарахуванню до стажу відповідно до законодавства, а період військової служби належним чином підтверджений записами у трудовій книжці. На думку представника скаржника, суд безпідставно не врахував надані докази та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зарахування цих періодів до страхового стажу позивача.
Відповідачі правом подання відзивів на апеляційну скаргу не скористались.
В силу пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 05.08.2024 позивач звернулася до відділу обслуговування громадян № 5 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за віком. 
Позивач на час звернення із заявою про призначення пенсії за віком досягла 60-річного віку.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №103550009613 від 13.08.2024 відмовлено у призначенні пенсії за віком позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу не менше 31 року. У рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 29 років 02 місяці 01 день. До страхового стажу не зараховано період роботи згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 записи з 8 до 20, оскільки це робота на території РРФСР. Не враховано архівну довідку від 22.01.2024 № АС/С-1 та довідку від 12.11.2003, оскільки це робота в Російській Федерації. 23.12.2022 набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», відповідно до якого зупинено у відносинах, зокрема, з Російською Федерацією дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року, і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві від 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 03 березня 1998 року № 140/98-ВР. Документи, необхідні для призначення пенсії, зокрема, про стаж роботи до 31 грудня 1991 року, уточнюючі довідки про пільговий характер роботи, про навчання, про цивільний стан особи та інші документи враховуються при призначенні пенсії у разі проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений, передбаченого статтею 4 Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів від 05 жовтня 1961 року. Пенсії громадянам, які проживали/працювали на території Російської Федерації, призначаються на умовах, визначених Законом України від «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Строки призначення пенсії визначаються відповідно до статті 45 цього Закону. До страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) на території РРФСР по 31 грудня 1991 року; заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії враховується за періоди страхового стажу, набутого на території України, на умовах, визначених частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV. 
Вважаючи вказане рішення відповідача протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом. 
Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції дійшов висновку про їх обґрунтованість.
Переглядаючи судове рішення, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів суду апеляційної інстанції зазначає наступне.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (в редакціях, чинних на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частина третя статті 4 Закону № 1058-IV визначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV визначено умови призначення пенсії за віком, відповідно до якої особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Відповідно до частини другої статті 26 Закону №1058-IV у разі відсутності, починаючи з 1 січня 2018 року, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - від 21 до 31 років.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За змістом частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац перший частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 56 Закону №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Пунктом «а, в» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ визначено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків; військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби.
За приписами статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
Пунктом 3 зазначеного Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку № 637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, стаж роботи установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №569/16691/16-а, від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17.
Як вбачається з матеріалів справи, предметом апеляційного перегляду є питання наявності правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача періоду отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 по 29.02.1992, а також періоду військової служби з 17.04.1998 по 24.07.2000.
Згідно з довідкою департаменту федеральної державної служби зайнятості населення по Нижньогородській області від 12.11.2003, поданою разом із заявою про призначення пенсії, позивач у зазначений період (з 11.02.1992 по 29.02.1992) отримувала допомогу по безробіттю на території російської федерації (зворотній бік а.с. 13, а.с. 46).
Відповідно до записів № 12-14 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 позивач проходила військову службу за контрактом у військовій частині № НОМЕР_2 та була звільнена у запас 24.07.2000 (зворотній бік а.с. 15).
Зазначені записи у трудовій книжці позивача та довідка від 12.11.2003 належним чином оформлені, завірені підписами відповідальних осіб і печатками, при цьому зауважень щодо їх достовірності чи належності відповідачами під час розгляду даної справи висловлено не було.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, послався на відсутність записів у трудовій книжці про отримання допомоги по безробіттю, а також на те, що період з 17.04.1998 по 24.07.2000 є періодом військової служби за межами України і не підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити таке.
Як вже зазначалось вище, статтею 56 Закону №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховуються, зокрема, періоди одержання допомоги по безробіттю та військова служба незалежно від місця її проходження.
Факт отримання позивачем допомоги по безробіттю у період з 11.02.1992 по 29.02.1992 підтверджується належною довідкою, а проходження військової служби - записами у її трудовій книжці, поданими разом із заявою про призначення пенсії.
Посилання суду першої інстанції на відсутність запису про отримання позивачем допомоги по безробіттю в її трудовій книжці, як на підставу для відмови у зарахуванні цього періоду є безпідставним, оскільки обов`язок щодо її ведення покладається на роботодавця, а не на працівника.
Крім того, з оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вбачається, що єдиною підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів стало їх проходження на території РРФСР.
Колегія суддів критично ставиться до зазначеної позиції пенсійного органу, оскільки вона суперечить принципу верховенства права.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається, зокрема, з міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в сфері пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода) пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.
Частинами другою та третьою статті 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасників Угоди враховується трудовий стаж, придбаний на території будь-якої з цих держав, а так само на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цієї Угоди. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Частиною другою статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15.04.1994, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, рф, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
В подальшому, Указами Президента України строк дії режиму воєнного стану неодноразово продовжувався та на час спірних відносин і розгляду справи не припинений та не скасований.
Постановою від 29.11.2022 № 1328 Кабінет Міністрів України постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві. Міністерству закордонних справ в установленому порядку повідомити депозитарію про вихід з Угоди, зазначеної в пункті 1 цієї постанови.
Разом з цим, в силу положень частини другої статті 13 Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
З аналізу наведених норм вбачається, що припинення участі РФ в Угоді, так само, як і прийняття постанови Кабінетом Міністрів України від 29.11.2022 №1328 про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу, набутого особою до ухвалення відповідних рішень.
За таких обставин, колегія суддів констатує, що право позивача на обрахунок стажу при призначенні пенсії, набутого на території країни-учасниці Угоди, не може пов`язуватись з такими чинниками, як припинення дипломатичних відносин з такою країною, оскільки у період роботи позивача в РФ вказана Угода була чинною та передбачала право на пенсію громадянам держав - учасниць Угоди з врахуванням трудового стажу, набутого на території будь-якої з цих держав. При цьому, суд зазначає, що за наявності чинних, у період роботи позивача, положень Угоди, що передбачали відповідне право, позивач не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні періодів роботи на території РФ до стажу, що надає право на пенсійне забезпечення.
З огляду на викладене, з урахуванням наведених норм законодавства та встановлених обставин справи, колегія суддів доходить до висновку, що Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відмовляючи позивачу у зарахуванні до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 по 29.02.1992, а також періоду військової служби з 17.04.1998 по 24.07.2000, діяло не на підставі та не у спосіб, визначені законом, а тому з метою ефективного захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення зазначені періоди також підлягають зарахуванню до її страхового стажу.
Відповідно до вимог частини четвертої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 по 29.02.1992 та періоду військової служби з 17.04.1998 по 24.07.2000 з ухваленням у цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до норм ст. 139 КАС України.
Судові витрати за подання апеляційної скарги у сумі 1454,00 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/24652/24 скасувати в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про зобов`язання зарахувати до страхового стажу періоду отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 по 29.02.1992 відповідно до довідки від 12.11.2003, а також період військової служби з 17.04.1998 по 24.07.2000 відповідно до записів у трудовій книжці та в цій частині прийняти нове судове рішення про задоволення позову.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період отримання допомоги по безробіттю з 11.02.1992 по 29.02.1992 відповідно до довідки від 12.11.2003, а також період військової служби з 17.04.1998 по 24.07.2000 відповідно до записів у трудовій книжці.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 листопада 2025 року в адміністративній справі №160/24652/24 - залишити без змін.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1454,00грн. (одну тисячу чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 копійок).
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст. 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 25 березня 2026 року. 

Головуючий - суддя Н.І. Малиш 

суддя Н.П. Баранник 

суддя А.А. Щербак