ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 лютого 2026 року	Справа №160/1429/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Турової О.М.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (відповідач-2), в якій позивач просить:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії на пільгових умовах ОСОБА_1 відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", викладених у рішенні про відмову у призначенні пенсії від 12.12.2024 року №046350016613, протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.12.2024 року №046350016613;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального та пільгового стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, незалежно від віку відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", періоди роботи з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року, з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року та період навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2024 року про призначення пенсії на пільгових умовах незалежно від віку відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що 06.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про перехід з пенсії по інвалідності ІІІ групи на пенсію за віком на пільгових умовах згідно з ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613 позивачеві протиправно відмовлено у переході на вказаний вид пенсії, з посиланням на відсутність у нього достатнього пільгового стажу, передбаченого ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, при цьому, вказаним рішенням безпідставно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду його навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року, хоча позивач після закінчення цього навчального закладу у встановлений ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» строк, що не перевищує 3 місяців, влаштувався на роботу за здобутою спеціальністю, а під час навчання проходив відповідну виробничу практику, при цьому, відповідно до ст.ст.40, 41 Закону України «Про освіту» окрім інших професійно-технічними закладами освіти є інші типи закладів, що надають робітничу професію. Також оскаржуваним рішенням протиправно відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів його роботи з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року з посиланням на те, що за ці періоди роботи в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків, однак, позивач вказує, що він не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу позивача вказаних періодів його роботи на такому підприємстві, тим паче, що позивач має відповідні записи щодо спірного періоду роботи в його трудовій книжці, яка є основним документом про трудову діяльність працівника, що підтверджує стаж роботи, і вказані записи є належними та допустимими доказами підтвердження її трудового стажу. Враховуючи вищезазначене, позивач не погоджується з оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та вважає відмову у переведенні його на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV протиправною і незаконною, у зв`язку із чим просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.01.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/1429/25 за цією позовною заявою, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.
Крім того, вказаною ухвалою суду витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).
20.02.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на позовну заяву, в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що заява ОСОБА_1 від 06.12.2024 року була розглянута визначеним за принципом екстериторіальності пенсійним органом - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, який за результатами розгляду цієї заяви прийняв рішення від 12.12.2024 року №046350016613 про відмову позивачеві у переході на інший вид пенсії. Натомість, Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області заяву позивача не розглядало і оскаржуване рішення не приймало. Поряд з цим, відповідач-1 зазначав, що оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613 позивачеві обґрунтовано та на законних підставах відмовлено у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу, передбаченого цією нормою закону (25 років). При цьому вказаним рішенням також обґрунтовано відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду його навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року, оскільки Павлоградський технікум Національної гірничої академії України на момент навчання у ньому позивача не відносився до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належав до вищих навчальних закладів, тож після закінчення цього закладу позивач здобув не робітничі професії, а отримав підготовку фахівців за освітньо-кваліфікаційними рівнями молодшого спеціаліста, бакалавра та спеціаліста, відтак, законні підстави для зарахування вказаного періоду навчання до пільгового стажу позивача у розумінні ст.38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» відсутні. Крім цього, означеним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області також обґрунтовано відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів його роботи з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року, оскільки за ці періоди роботи в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків.
Разом із відзивом на позовну заяву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на виконання вимог ухвали суду надано завірену належним чином копію пенсійної справи ОСОБА_1 .
25.02.2025 року до суду надійшов відзив Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на позовну заяву, в якому відповідач-2 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуваним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613 позивачеві обґрунтовано та на законних підставах відмовлено у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV у зв`язку із відсутністю у позивача необхідного пільгового стажу, передбаченого цією нормою закону, оскільки стаж ОСОБА_1 на підземних роботах за Списком №1 становить 22 роки 04 місяці 29 днів, в той час, як відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV особа повинна відпрацювати повний робочий день на підземних роботах, визначених Постановою №202, не менше 25 років. При цьому вказаним рішенням також обґрунтовано відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу позивача за Списком №1 періоду його навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року, оскільки технікум не належить до закладів професійно-технічної освіти. Підстави для зарахування до пільгового стажу позивача за Списком №1 періодів його роботи з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року також відсутні. 
25.02.2025 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзиви відповідачів, в якій позивачем викладено позицію, аналогічну вказаній у позовній заяві. 
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області та 25.05.2024 року отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи від загального захворювання, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
06.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області визначено органом, уповноваженим розглянути вищевказану заяву позивача.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про переведення на інший вид пенсії від 06.12.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення від 12.12.2024 року №046350016613, яким позивачеві відмовлено у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
30.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області з заявою про роз`яснення підстав відмови у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV.
Листом від 10.01.2025 року №1650-55177/П-01/8-0400/25 Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області повідомило позивача, що період навчання позивача в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року не зараховано до пільгового стажу позивача за Списком №1, оскільки технікум не належить до закладів професійно-технічної освіти; період його роботи зараховано на підставі пільгових довідок.
При цьому з розрахунку стажу позивача, в тому числі пільгового (форма РС–право), що міститься в матеріалах його пенсійної справи, судом встановлено, що відповідачем-2 при обрахунку пільгового стажу позивача за Списком №1 не зараховано до цього стажу і вищевказаний період навчання ОСОБА_1 в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року, і періоди роботи ОСОБА_1 з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року.
Незгода позивача з вищевказаним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613 про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV та у зарахуванні спірних періодів роботи і навчання до пільгового стажу позивача за Списком №1 зумовила звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України встановлено, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно із преамбулою Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV) цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Абзацами 1-2 частини 1 статті 24 Закону №1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. До страхового стажу для обчислення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім наявного страхового стажу, зараховується також на загальних підставах відповідно період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, та період з дня смерті годувальника до дати, коли годувальник досяг би віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
При цьому ч.1 ст.10 Закону №1058-IV встанвооено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Відповідно до ч.3 ст.45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Частиною 1 статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Частиною 3 статті 114 Закону №1058-IV встановлено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий, склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень) - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Відповідно до ч.5 ст.114 Закону №1058-IV у разі призначення пенсій на пільгових умовах відповідно до частин другої і третьої цієї статті проводиться взаємне зарахування періодів роботи, передбачених цією статтею, за умови що роботи, які зараховуються, дають право на пенсію на аналогічних або більш пільгових умовах.
За приписами п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.12.2005р. за №1451/11731 (далі – Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Відповідно до ст.62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 48 Кодексу законів про працю України також встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до п.10 Порядку №383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. №637.
Пунктами 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі – Порядок №637), встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з абз.1 п.3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до п.20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Так, у разі якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №439/1148/17.
Стаж роботи ОСОБА_1 у спірні періоди з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року на посаді «електрослюсар підземний» з повним робочим днем в шахті на підприємстві ДВАТ «Шахта Тернівська» та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року на посаді «помічник начальника (підземний)» з повним робочим днем під землею у шахті ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» підтверджується відповідними записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 №№7-8 та №№13-23, відповідно до яких:
- 02.08.1999 року позивач прийнятий на роботу до ДВАТ «Шахта Тернівська» на посаду «електрослюсар підземний» з повним робочим днем в шахті (наказ №121 о/к від 03.08.1999);
- 23.06.2000 року звільнений за ст.38 КЗпПП України (за власним бажанням) (наказ №100 о/к від 03.07.2000);
- 04.06.2002 року позивач прийнятий на роботу до ДВАТ «Шахта Тернівська» на посаду «підземний гірничий майстер» з повним робочим днем в шахті (наказ №74 о/к від 03.06.2002);
- 17.07.2019 року переведений помічником начальника дільниці ВТБ №2 з повним робочим днем під землею (наказ №180 о/к від 16.07.2019);
- 01.01.2022 року переміщено до ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» помічником начальника (підземного) на дільниці вентиляції та технік безпеки з повним робочим днем під землею у шахті (наказ №267 від 23.12.2021);
- за результатами атестації робочих місць за мовами праці підтверджено право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1 (наказ №3067 від 03.08.2020);
- 07.06.2024 року звільнений у зв`язку із невідповідністю стану здоров`я виконуваній роботі за п.2 ст.40 КЗпП України (наказ №115/2 від 07.06.2024).
Вказані записи трудової книжки позивача про спірні періоди роботи засвідчено відповідними печатками підприємств та підписами уповноважених осіб.
При цьому відповідно до Списку робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1994 року №202 (далі - Постанова №202), до цього Списку належать усі робітники, зайняті протягом повного робочого дня на підземних роботах, керівники і спеціалісти підземних дільниць діючих і споруджуваних шахт для видобутку вугілля (сланцю) на підземних гірничих роботах в шахтах і на будівництві вугільних (сланцевих) шахт.
Таким чином, відповідно до Постанови №202 та частини третьої статті 114 Закону №1058-IV робота позивача за вказані спірні періоди зараховуються до стажу, необхідного для отримання пенсії за віком на пільгових умовах незалежно від віку.
Як слідує з відзивів на позовну заяву, відповідачами фактично не заперечується факт роботи позивача у вищевказані спірні періоди за посадами (на роботах), що віднесені до відповідного Списку робіт і професій відповідно до Постанови №202.
Підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи ОСОБА_1 з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року на посаді «електрослюсар підземний» з повним робочим днем в шахті на підприємстві ДВАТ «Шахта Тернівська» та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року на посаді «помічник начальника (підземний)» з повним робочим днем під землею у шахті ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» стала відсутність інформації в Індивідуальних відомостях про застраховану особу реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про сплату підприємствами-страхувальниками страхових внесків за ці періоди. 
Надаючи оцінку наведені позиції пенсійного органу, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV, який набрав чинності з 01.01.2004р., страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Таке ж визначення містить і частина 1 статті 24 Закону №1058-IV, яка передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За приписами частини 6 статті 20 Закону №1058-IV страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 12статті 20 Закону № 1058- IV).
Згідно з Інструкцією про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами страхових зборів до Пенсійного фонду України, а також обліку надходження і витрачання його коштів, затвердженої постановою Правління Пенсійного фонду України від 10.06.1994 №5-5 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пенсійного фонду від 06.09.1996 № 11-1),статті 1 Закону України від 26.06.1997 №400/97-ВР “Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування” платниками зборів на пенсійне страхування є підприємства, установи та організації усіх форм власності, які також несуть відповідальність за своєчасну сплату страхових внесків. Сама, застрахована особа не сплачує зборів та не несе відповідальності за несвоєчасну сплату страхових внесків підприємством, на якому вона працювала.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у статті 20 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Згідно з частиною 5 та 6 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків. Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів з дня закінчення цього періоду. Базовим звітним періодом є: для страхувальників, зазначених у пунктах 1, 2, 4 статті 14 цього Закону, календарний місяць; для страхувальників, зазначених у пункті 5 статті 14 цього Закону, - квартал.
Всі місяці роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику, заробітну плату та утримало відповідні страхові внески з неї, повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески чи ні.
Згідно зі статтею 106 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, страховий стаж провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
З аналізу зазначених норм законодавства слідує, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
При цьому, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.
Позбавлення працівника соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на підприємстві внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Суд вказує, що саме органи Пенсійного фонду України (у період здійснення ними цих повноважень) повинні забезпечити належне формування та ведення Реєстру застрахованих осіб, є володільцями цих даних, зокрема і про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Роботодавці повинні сприяти у цьому шляхом подання відомостей про застраховану особу до Пенсійного фонду.
Відсутність відомостей позивача в даних індивідуальної відомості про застраховану особу або несплата (заборгованість) по страховим внескам, не може бути підставою для обмеження прав останнього на оформлення пенсії за віком, за умови підтвердження його стажу записами у трудовій книжці.
Таким чином, з урахуванням вищевказаного, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній орган Пенсійного Фонду має право обчислити трудовий стаж на підставі даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також інших первинних документів (довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів та угод з відмітками про їх виконання, та ін.). 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 року у справі №275/615/17, провадження №К/9901/768/17 та відповідно до приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при вирішені цієї справи.
Зважаючи на те, що у розглядуваному випадку спірні періоди роботи позивача з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року на посадах (роботах), визначених Постановою №202, підтверджуються відповідними записами у його трудовій книжці, в тому числі щодо проведення атестації робочого місця, несплата (заборгованість) підприємств-страхувальників по страховим внескам не може бути перешкодою для зарахування цих періодів роботи до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, тим паче, що до страхового стажу позивача ці періоди були самостійно зараховані відповідачем-2, що слідує з наявного в матеріалах пенсійної справи розрахунку стажу позивача (форма РС-право). 
За таких обставин, суд вважає безпідставним не зарахування відповідачем-2 при прийнятті спірного рішення до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, періодів роботи ОСОБА_1 з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року на посаді «електрослюсар підземний» з повним робочим днем в шахті на підприємстві ДВАТ «Шахта Тернівська» та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року на посаді «помічник начальника (підземний)» з повним робочим днем під землею у шахті ВСП «Шахтоуправління Тернівське» ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».
Щодо не зарахування до пільгового стажу позивача, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, періоду навчання ОСОБА_1 в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року, суд зазначає таке.
Згідно з дипломом серії НОМЕР_3 та додатку до диплома № НОМЕР_4 ОСОБА_1 з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року навчався у Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України за спеціальністю «експлуатація і ремонт гірничого електромеханічного обладнання та автоматичних пристроїв» і по закінченню навчання здобув кваліфікацію «технік-електромеханік».
Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 під час навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України позивач проходив виробничу практику на ДВАТ «Тернівське ШСУ №3»:
- з 13.04.1998 року по 17.05.1998 року – «учень електрослюсаря» для проходження практики;
- з 11.01.1999 року по 12.04.1999 року – «учень електрослюсаря», «електрослюсар підземний з повним підземним робочим днем в шахті для проходження виробничої практики.
Після закінчення навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України, 02.08.1999 року позивач прийнятий на роботу до ДВАТ «Шахта Тернівська» на посаду «електрослюсар підземний» з повним робочим днем в шахті (запис №7 трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 ).
Згідно зі ст.56 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Правові, організаційні та фінансові засади функціонування і розвитку системи професійної (професійно-технічної) освіти, створення умов для професійної самореалізації особистості та забезпечення потреб суспільства і держави у кваліфікованих робітниках визначаються Законом України "Про професійну (професійно-технічну) освіту" № 103/98-ВР від 10 лютого 1998 року (далі - Закон №103/98-ВР), відповідно до частини першої статті 38 якого час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
У розумінні частини першої статті 17 Закону №103/98-ВР заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Статтею 18 Закону № 103/98-ВР встановлено, що до закладів професійної (професійно-технічної) освіти належать: професійно-технічне училище відповідного профілю; професійне училище соціальної реабілітації; вище професійне училище; професійний ліцей; професійний ліцей відповідного профілю; професійно-художнє училище; художнє професійно-технічне училище; вище художнє професійно-технічне училище; училище-агрофірма; вище училище-агрофірма; училище-завод; центр професійної (професійно-технічної) освіти; центр професійної освіти; навчально-виробничий центр; центр підготовки і перепідготовки робітничих кадрів; навчально-курсовий комбінат; навчальний центр; інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання.
За положенням статті 3 Закону №103/98-ВР професійна (професійно-технічна) освіта є складовою системи освіти України. Професійна (професійно-технічна) освіта є комплексом педагогічних та організаційно-управлінських заходів, спрямованих на забезпечення оволодіння громадянами знаннями, уміннями і навичками в обраній ними галузі професійної діяльності, розвиток компетентності та професіоналізму, виховання загальної і професійної культури. Професійна (професійно-технічна) освіта здобувається у закладах професійної (професійно-технічної) освіти.
Професійне (професійно-технічне) навчання - складова професійної (професійно-технічної) освіти. Професійне (професійно-технічне) навчання передбачає формування і розвиток професійних компетентностей особи, необхідних для професійної діяльності за певною професією у відповідній галузі, забезпечення її конкурентоздатності на ринку праці та мобільності, перспектив її кар`єрного зростання впродовж життя.
Відповідно до статті 5 Закону № 103/98-ВР професійна (професійно-технічна) освіта здобувається громадянами України в державних і комунальних закладах професійної (професійно-технічної) освіти безоплатно, за рахунок держави, а у державних та комунальних акредитованих вищих професійно-технічних навчальних училищах та центрах професійної освіти - у межах державного та/або регіонального замовлення безоплатно, на конкурсній основі.
Судом встановлено, що позивач з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року навчався в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України; з 02.08.1999 року по 23.06.2000 року працював на ДВАТ «Шахта Тернівська» на посаді «електрослюсар підземний» з повним робочим днем в шахті.
Отже, перерва між днем закінчення позивачем навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує 3 місяців.
Оскільки позивачем отримана професійно-технічна освіта у Павлоградському технікумі Національної гірничої академії за спеціальністю «експлуатація і ремонт гірничого електромеханічного обладнання та автоматичних пристроїв» та здобута кваліфікація «технік-електромеханік»; тип освітньої програми освітньо-професійна програма підготовки молодшого спеціаліста, а за положеннями Закону №103/98-ВР до закладів професійно-технічної освіти належать інші типи закладів освіти, що надають професійну (професійно-технічну) освіту або здійснюють професійне (професійно-технічне) навчання, суд доходить до висновку, що період навчання позивача у Павлоградському технікумі Національної гірничої академії має бути зарахований до пільгового стажу позивача, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Судом в постанові від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17, розглядаючи подібні правовідносини, зокрема, щодо зарахування до пільгового стажу особи періоду навчання у гірничому технікумі.
Отже, суд доходить до висновку про протиправність не зарахування періоду навчання в технікумі до пільгового стажу на підземних гірничих роботах в шахті.
Суд також зауважує, що посилання відповідача-1 відзиві на позовну заяву на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №676/5212/17, не можуть вважатися обґрунтованим, адже пізніше Верховним Судом викладено інший висновок зі спірного питання (у постанові від 04 березня 2020 року у справі №367/945/17), який враховується судом при розгляді цієї справи.
Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що відповідач-2, приймаючи оскаржуване рішення щодо відмови у переведенні позивача на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не виконав свого обов`язку щодо всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів та дійшов помилкового висновку про загальну кількість пільгового стажу позивача.
При цьому, судом враховується, що за правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі “Хонякіна проти Грузії” (Khoniakina v. Georgia), №17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Європейський Суд наголошував на тому, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету “в інтересах суспільства”. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено “справедливий баланс” між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі “Формер Кінг Греції та інші проти Греції” (Former King of Greece and Others v. Greece) [ВП], заява № 25701/94, пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).
Відповідний висновок щодо застосування норм права узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі №199/1852/15-а, які суд має враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин згідно з приписам частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
За наведених обставин, суд доходить висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613, яким позивачеві відмовлено у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки така відмова є необґрунтованою, прийнятою без урахування та оцінки всіх обставин, що мають значення при прийнятті цього рішення, та передчасною, а, отже, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
При цьому суд зазначає, що права позивача у розглядуваному випадку порушено саме вищевказаним протиправним рішенням відповідача-2, а не його діями щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії за віком на пільгових умовах, тож, належним та достатнім способом захисту вищевказаного порушеного права позивача є саме визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З метою поновлення порушеного права позивача вищевказаним протиправним рішенням відповідача-2, суд доходить висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, періоди його роботи з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року, а також період його навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року, та про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 06.12.2024 року про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Щодо підстав зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати спірні періоди роботи і навчання до пільгового стажу позивача та повторно розглянути заяву позивача про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах, суд зазначає таке.
Порядок приймання оформлення та розгляду документів, поданих для призначення (перерахунку пенсії) встановлений Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженим Постановою Правління ПФУ 25.11.2005р. №22-1, зареєстрованою в Мінюсті України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846 (далі – Порядок №22-1).
Відповідно до абз.13 п.4.2 Порядку №22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Згідно з абз.1-3 п.4.3 Порядку №22-1 створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Пунктом 4.7 Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Відповідно до абз.1 п.4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. 
З аналізу наведених норм слідує, що рішення про призначення пенсії або про відмову у її призначенні приймається пенсійним органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності, а в подальшому, у разі прийняття таким органом рішення про призначення пенсії, це рішення разом з електронною пенсійною справою засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. 
Зважаючи на те, що у даному випадку органом, що призначає пенсію, який визначений за принципом екстериторіальності за заявою позивача було саме Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, то саме на нього, як на належного відповідача, і слід покласти обов`язок щодо зарахування спірних періодів роботи і навчання позивача до його пільгового стажу, а також щодо здійснення повторного розгляду заяви позивача про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, водночас, відповідач-1, за наведених обставин, не є належним у цій справі щодо вказаних позовних вимог, тому у задоволенні позовних вимог до нього слід відмовити. 
Відповідно до ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням викладеного, враховуючи підтвердження обґрунтованості позовних вимог саме до відповідача-2 відповідними доказами та встановлені судом обставини справи, суд вважає, що позов належить задовольнити частково. 
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Як свідчать матеріали справи, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 968,96грн., тому, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, стягненню на користь позивача з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань підлягають судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 645,97грн.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: пл. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.12.2024 року №046350016613 про відмову ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: пл. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до стажу, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, періоди його роботи з 06.10.1999 року по 20.01.2000 року та з 01.04.2024 року по 07.06.2024 року, а також період його навчання в Павлоградському технікумі Національної гірничої академії України з 01.09.1995 року по 24.06.1999 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: пл. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 06.12.2024 року про переведення на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти відповідне рішення, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, місцезнаходження: пл. Соборна, буд.3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до частини задоволених позовних вимог у розмірі 645,97грн. (шістсот сорок п`ять гривень 97 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя О.М. Турова