ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2026 року м. Дніпро Справа № 908/754/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач),
судді: Стефанів Т.В., Верхогляд Т.А.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу (вх № 46892) Приватного підприємства "КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 (повна ухвала складена 18.09.2025, суддя Ярешко О.В.) у справі №908/754/25
за заявою (вих. № б/н від 16.09.2025) Приватного підприємства "КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС" в особі представника адвоката Плецької Ю.В. про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/754/25
за позовом: Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ", м. Запоріжжя
до відповідача: Приватного підприємства "КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС", м. Запоріжжя
про стягнення 47843,10 грн.,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2025 до Господарського суду Запорізької області через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява (вих. № б/н від 24.03.2025) Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до відповідача: Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР «АНАПАС» про стягнення 59366,72 грн. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 04.09.2025 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР «АНАПАС» (вул. Перша Ливарна, буд. 46, м. Запоріжжя, 69002; код ЄДРПОУ 13637621) на користь Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» (вул. Героїв полку «Азов», буд. 137, м. Запоріжжя, 69091; код ЄДРПОУ 32121458) 17201 (сімнадцять тисяч двісті одна) грн. 20 коп. заборгованості за надані житлово-комунальні послуги та 435 (чотириста тридцять п`ять) грн. 47 коп. судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
17.09.2025 до суду через систему «Електронний суд» (сформовано в системі 16.09.2025) від Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР «АНАПАС» в особі представника адвоката Плецької Ю.В. надійшла заява (вих. № б/н від 16.09.2025) про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/754/25. Просить стягнути з Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 заяву (вих. № б/н від 16.09.2025) Приватного підприємства «КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР «АНАПАС» в особі представника адвоката Плецької Ю.В. про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/754/25 залишено без розгляду.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідачем пропущено встановлений частиною 8 статті 129 ГПК України п`ятиденний строк на подання доказів, що підтверджують розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу, який обчислюється з дати ухвалення рішення суду. Суд першої інстанції виходив з того, що рішення у справі було ухвалено та проголошено 04.09.2025 за участі представників відповідача, а отже саме з цієї дати розпочався перебіг строку, протягом якого сторона мала право подати відповідні докази. Отже, докази понесення витрат на правничу допомогу мали бути подані відповідачем у строк до 09.09.2025 включно, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Крім того, місцевий господарський суд зазначив, що відповідач не звертався із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку, що відповідно до статей 118, 119, частини 8 статті 129 ГПК України унеможливлює розгляд заяви про розподіл судових витрат по суті та зумовлює залишення її без розгляду.
Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник Приватного підприємства "КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС", засобами поштового зв`язку, звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду від 18.09.2025 та направити дану справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду заяви ПП КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС" про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення по справі № 908/754/25.
В апеляційній скарзі зазначено, що під час судового засідання, яке відбулось 04.09.2025 представник Відповідача - адвокат Плецька Юлія Вікторівна звернулась до суду під час судових дебатів у справі з відповідною заявою про те, що докази щодо розміру понесених ПП «КВЦ «АНАНАС» судових витрат на професійну правничу допомогу разом з відповідною заявою про вирішення питання про судові витрати будуть наданні протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного судового рішення у справі №908/754/25.
Додатково скаржник звертає увагу, що попередній розрахунок розміру судових витрат, які Позивач очікував понести у зв`язку з розглядом даної справи, було детально зазначено у першій процесуальній заяві по справі - відзиві на позовну заяву від 17.04.2025.
В апеляційній скарзі відзначено, що представник Приватного підприємства «Комерційно- виробничий центр «АНАПАС» у заяві про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/754/25 зазначав, що докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу подаються суду в межах строку, встановленого частиною восьмою статті 129 ГПК України, а саме: повний текст Рішення надійшов електронному кабінеті відповідача 10.09.2025 о 18.28 год. (поза межами робочого часу), відповідно, вважається врученим 11.09.2025, відтак останній 5 (п`ятий) день для подачі доказів припадає на 16.09.2025, який не було пропущено Відповідачем.
Скаржник посилається на статтю 221 ГПК України, відповідно до якої якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Також апелянт зазначає, що відповідно до приписів частини 1 статті 244 ГПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідач зауважує, що незважаючи на зазначене, 18.09.2025 суд першої інстанції постановив ухвалу по справі №908/754/25, якою заяву Приватного підприємства «Комерційно-виробничий центр «АНАПАС», залишив без розгляду.
Скаржник вважає, що дана ухвала суперечить вимогам ГПК, які не містять жодних обмежень у часті для звернення із такою заявою, яку сторони мають право подати після ухвалення основного рішення, але до закінчення строку його виконання.
Враховуючи вищевикладене, на думку апелянта, оскаржувана ухвала не відповідає критеріям, визначеним статтею 236 ГПК України, ухвалена з порушенням вимог процесуального законодавства, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 02.10.2025 у даній справі визначена колегія суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Кощеєв І.М., Верхогляд Т.А.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.10.2025 відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження до Центрального апеляційного господарського суду матеріалів справи № 908/754/25. Доручено Господарському суду Запорізької області надіслати до Центрального апеляційного господарського суду матеріали справи № 908/754/25.
13.10.2025 матеріали даної справи надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.10.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 у справі №908/754/25; визначено розглянути апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
На підставі розпорядження керівника апарату суду №123/26 від 18.02.2026, у зв`язку з перебуванням на лікарняному судді Кощеєва І.М., протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.02.2026 для розгляду даної справи визначено колегію суддів у складі: головуючий, доповідач суддя Чус О.В., судді: Стефанів Т.В., Верхогляд Т.А.
30.10.2025 з використанням системи «Електронний суд» Концерном "Міські теплові мережі" подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить: у задоволенні апеляційної скарги ПП «КВЦ «АНАПАС» на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 року - відмовити в повному обсязі. Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18 вересня 2025 року по справі № 908/754/25 за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до Приватного підприємства КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС" про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - залишити без змін.
У відзиві на скаргу позивач зазначає, що підставою для звернення апелянта до адвоката для отримання правової допомоги була бездіяльність самого апелянта, яка полягала у вигляді не сплати за надані послуги позивача такі як опалення та надання послуг з постачання теплової енергії до його приміщення. Тим самим отримуючи послугу та не сплачуючи за неї апелянт сам погіршив своє становище, що призвело до того, що ПП «КВЦ «АНАПАС» змушений був звертатися за правовою допомогою.
З огляду на вищевикладене, враховуючи обґрунтування витрат на правову допомогу, та враховуючи принцип співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю даної справи, беручи до уваги, що дана справа є нескладною і ПП «КВЦ «АНАПАС» частково визнав позовні вимоги позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Предметом апеляційного оскарження є ухвала місцевого господарського суду про залишення без розгляду заяви про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/754/25. 
Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У частині 3 статті 123 Господарського процесуального кодексу України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Приписами частини 1 статті 124 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Як вбачається із матеріалів справи, у відзиві відповідачем зазначено, що він очікує понести витрати у зв`язку з розглядом справи, у тому числі на правничу допомогу, орієнтовний розмір яких складає 15000,00 грн. Також зазначено, що остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу та документи на підтвердження цих витрат будуть подані протягом 5 днів після постановлення судового рішення у справі.
Згідно статті 221 Господарського процесуального кодексу України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. 
Відповідно до частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відтак, як правильно зазначено в оскаржуваній ухвалі, чинне законодавство обмежує строки, протягом яких можливе звернення до суду з заявою про розподіл судових витрат, а частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України імперативно визначає наслідки пропуску такого строку.
Верховний Суд, вирішуючи питання про судові витрати та своєчасне подання доказів понесених додаткових витрат на професійну правничу допомогу, зробив такі висновки щодо застосування норм процесуального права у подібних правовідносинах: право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, виходячи з положень статей 124, 129 ГПК України, кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (п. 1.20 постанови Верховного Суду від 19.07.2021 у справі № 910/16803/19); ГПК України не встановлено неможливості поновлення пропущеного процесуального строку для подання стороною доказів на підтвердження розміру судових витрат у зв`язку з розглядом справи (п. 20 постанови Верховного Суду від 17.12.2020 у справі № 911/4670/13, постанова від 21.12.2019 у справі № 910/6298/19, від 24.12.2019 у справі № 909/359/19). Заяву щодо вирішення питання про стягнення витрат необхідно залишити без розгляду, якщо докази були надані поза межами строку, без клопотання про поновлення цього строку та обґрунтування поважності причин його пропуску.
Отже, для реалізації права на отримання компенсації витрат на професійну правничу допомогу, а також для подання відповідних доказів, відповідач був зобов`язаний виконати свій процесуальний обов`язок подати такі докази у строк, передбачений частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, а саме: протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. У разі пропуску зазначеного строку, на відповідача покладався обов`язок обґрунтувати поважність причин його пропуску.
Відповідно до частини 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Рішення у справі № 908/754/25 було ухвалено судом у судовому засіданні 04.09.2025, за участі представників відповідача - адвоката Плецької Ю.В. та Бондаренко Т.О.
У судовому засіданні 04.09.2025, за наслідками якого було ухвалено рішення, представник відповідача заявив про намір подання доказів понесення витрат на правничу допомогу.
Отже, як правильно встановлено судом першої інстанції, докази понесення витрат на правничу допомогу мали бути подані відповідачем у строк до 09.09.2025 включно, тобто протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
У заяві про ухвалення додаткового рішення представник відповідача зазначав, що докази понесення витрат подаються ним у межах строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України, а саме: повний текст рішення надійшов в електронному кабінеті відповідача 10.09.2025 о 18:28 год. (поза межами робочого часу), відповідно вважається врученим 11.09.2025. Відтак, останній 5 (п`ятий) день для подачі доказів припадає на 16.09.2025, який не було пропущено відповідачем.
Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що закон (частина 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України) пов`язує початок перебігу строку на подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу саме з датою ухвалення рішення, а не з датою виготовлення та отримання учасником справи його повного тексту.
Так, місцевий господарський суд обґрунтовано зазначив, що подання стороною доказів на підтвердження понесених нею судових витрат ніяким чином не залежить від наявності повного тексту судового рішення, в якому зазначаються мотиви його ухвалення. Оскільки резолютивна частина рішення, а отже результат ухваленого судового рішення, був проголошений судом 04.09.2025 за участі представників відповідача, а отже відповідачу був відомий.
Частина 5 статті 240 Господарського процесуального кодексу України визначає, що датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення лише за умови, що таке рішення ухвалюється за відсутності учасників справи.
За приписами частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що із заявою про поновлення пропущеного процесуального строку на подання доказів понесення правничої допомоги відповідач до суду не звертався.
Місцевий господарський суд слушно зауважив, що згідно статті 43 Господарського процесуального кодексу України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Аналіз положень частини 1 статті 119, частини 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України дозволяє дійти висновку, що у випадку неподання доказів судових витрат протягом визначеного частиною 8 статті 129 Господарського процесуального кодексу України п`ятиденного строку заява про розподіл судових витрат, повинна залишатися судом без розгляду, що унеможливлює розгляд судом питання розподілу судових витрат без поновлення цього строку.
Статтею 118 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про залишення без розгляду заяви відповідача про вирішення питання про судові витрати на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення у справі № 908/754/25.
Твердження скаржника про те, що ухвала суперечить вимогам ГПК, які не містять жодних обмежень у часті для звернення із такою заявою, яку сторони мають право подати після ухвалення основного рішення, але до закінчення строку його виконання, є безпідставними та відхиляються колегією суддів, оскільки ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні скаржником норм процесуального права. 
З огляду на вищезазначене, доводи апеляційної скарги про те, що оскаржувана ухвала не відповідає критеріям, визначеним статтею 236 Господарського процесуального кодексу України, ухвалена з порушенням вимог процесуального законодавства, у зв`язку з чим підлягає безумовному скасуванню, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що висновки місцевого господарського суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Доводи заявника апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 271 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 275 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 4 статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.
Оскільки судом апеляційної інстанції при перегляді ухвали суду першої інстанції не встановлено порушення норм процесуального права, колегія суддів з урахуванням положень частин 1, 2 статті 269 Господарського процесуального кодексу України доходить до висновку, що ухвала Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 у справі №908/754/25 винесена судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення її без змін, а апеляційної скарги Приватного підприємства "КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС", відповідно, без задоволення. 
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 276, 281-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства "КОМЕРЦІЙНО-ВИРОБНИЧИЙ ЦЕНТР "АНАПАС" на ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 у справі №908/754/25 - залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Запорізької області від 18.09.2025 у справі №908/754/25 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя О.В. Чус

Суддя Т.В. Стефанів

Суддя  Т.А. Верхогляд