ЄУН 337/1181/26
2/337/1219/2026
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді - Мурашової Н.А.
за участю секретаря – Туяк О.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про визнання відмови в приватизації житла неправомірною та зобов`язання прийняти рішення про приватизацію житла,
ВСТАНОВИВ:
24.02.2026 позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, який мотивують тим, що вони зареєстровані та постійно мешкають в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить до комунальної власності. Первісно вказана квартира була виділена в постійне користування батькам ОСОБА_3 (чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_2 ) на підставі відповідного ордеру. При вселенні ордер був зданий в житлову організацію. В 2002 році договір найму житла в будинках державної і комунальної власності за вказаною адресою було переукладено з ОСОБА_3 . Останній помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті вони продовжують проживати у вказаній квартирі і мають законне право приватизувати вказане житло. Згідно з довідками Державного ощадного банку України станом на 01.04.2026 житлові чеки на приватизацію житла ними не використовувались. З метою приватизації квартири вони звернулись до районної адміністрації ЗМР по Хортицькому району з відповідною заявою. Однак листом №М-230-Х від 20.05.2021 відповідач відмовив їм в приватизації житла з підстави ненадання ордеру встановленого зразка. Однак надати такий ордер неможливо, оскільки він не зберігся. Крім того, відсутність ордеру не є підставою для відмови у приватизації житла. Законодавством визначений вичерпний перелік підстав для відмови в приватизації житла і такі підстави щодо них відсутні. Тому вважають дії відповідача щодо відмови в приватизації спірної квартири незаконними.
Просять визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в приватизації ними квартири АДРЕСА_1 та зобов`язати її провести приватизацію та передати їм у власність вказану квартиру відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Ухвалою суду від 25.02.2026 відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 06.04.2026 підготовче провадження закрито та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. 
Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в судове засідання не прибули, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити.
Представник відповідача районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Дитяткова А.Г. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що у випадку звернення громадянина з заявою про приватизацію житла, яке він займає на умовах найму, він повинен додати до неї копію ордеру про надання жилої площі. Позивачами такий документ наданий не був, у зв`язку з чим відмова в приватизації є законною. Просить ухвалити рішення на розсуд суду.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін за наявними доказами.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 , належить до комунальної власності.
Позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 04.03.1993 по т.ч., позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - з 09.11.2006 по т.ч.
Крім того, згідно з інформацією Департаменту адміністративних послуг ЗМР від 03.03.2026 за вказаною адресою в період 1977-2026 були зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 20.07.1977 до 12.10.2012 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 04.11.1975 по ІНФОРМАЦІЯ_6 (померла ІНФОРМАЦІЯ_7 ), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з 16.05.2002 до 12.08.2004, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , з 16.05.2002 до 12.08.2004.
Первісно квартира за адресою: АДРЕСА_2 , в 1969 році була надана в постійне користування ОСОБА_7 та членам її сім`ї, в т.ч. сину ОСОБА_3 .
Останній, в свою чергу, з 16.12.1988 перебував у шлюбі з позивачкою ОСОБА_1 . Від цього шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народився позивач ОСОБА_2 .
Право користування зазначеною квартирою здійснювалось на підставі відповідного договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду.
29.05.2002 договір найму вказаної квартири було переоформлено на наймача ОСОБА_3 на підставі рішення Хортицької районної адміністрації ЗМР №1344 від 29.05.2002.
Згідно з вказаним договором загальна площа квартири становить 55,47кв.м, житлова – 40,00кв.м.
Основний наймач квартири ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після його смерті договір найму не переукладався, але позивачі як члени сім`ї померлого наймача продовжують користуватись квартирою.
Відповідно до листа Департаменту з управління житлово-комунальним господарством ЗМР №М-1565 від 14.04.2021 надати корінець ордеру на квартиру АДРЕСА_1 , виданого в 1969 році, неможливо, оскільки у відділ обліку та розподілу житлової площі Департаменту зберігаються корінці ордерів лише з 1984 року.
Листом №М-230-Х від 20.05.2021 районна адміністрація ЗМР по Хортицькому району відмовила позивачам в приватизації житла у зв`язку з відсутністю ордеру на зазначену квартиру.
Згідно з довідками АТ «Державний ощадний банк України» №107.40/0357-05/986 та № 107.357-05/985 від 01.04.2026 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житлові чеки на приватизацію житла за адресою проживання: АДРЕСА_2 не використовували. 
Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність чи взяти в оренду.
Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст.345 ЦК України фізична особа може набути право власності на житло у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому Законом.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»  №2482-XII від 19.06.1992 (який є чинний на час розгляду справи судом) приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Згідно з ч.1,2 ст.2 вказаного Закону до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Приватизація здійснюється, зокрема, шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його
сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю (ст.3 Закону).
Відповідно до ч.1,4,5 ст.5 Закону якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.
До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.
Право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Згідно з ч.1,3 ст.8 Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом (ч.10 ст.8 Закону).
Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.11 ст.8 Закону).
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009р. №396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, відповідно до якого громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п.17);  громадянином до органу приватизації подаються: - оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; - копію документа, що посвідчує особу; - технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку;  - довідка про склад сім`ї та займані приміщення; - копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); - документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; - копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; - заява - згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі (п.18). 
Крім того, відповідно до ст.58 ЖК України, яка  є чинною на момент розгляду справи судом (пп.1 п.2 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про основні засади житлової політики» №4751-IX від 13.01.2026) ордер, який видається громадянину на вільне жиле приміщення виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів на підставі відповідного рішення, є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.
Відповідно до п.41 Положення про порядок надання жилої площі в УРСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР №562 від 20.12.1974р., та п.72 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР №470 від 11.12.1984р., при вселенні в надане жиле приміщення громадянин здає ордер у житлово-експлуатаційну організацію, а за її відсутності – відповідному підприємству, установі, організації.
Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 законними, обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.
Ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. Чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11.01.1995року, п.63).
Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні ст.8 Конвенції.
Аналіз вищевикладених норм права свідчить про те, що встановлене законом право громадянина на житло, у тому числі і на приватизацію житла гарантується державою і підлягає захисту у разі його порушення.
В цій справі судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_1 була первісно надана в постійне користування ОСОБА_4 (свекруха позивачки ОСОБА_1 та бабуся позивача ОСОБА_2 ) та членам її родини, в т.ч. сину ОСОБА_3 (чоловік позивачки ОСОБА_1 та батько позивача ОСОБА_2 ) на підставі відповідного ордеру.
Наймач та члени його родини вселилися до вказаного житла і з моменту вселення відповідно до договору найму житла постійно користувались цим житлом, були зареєстровані в зазначеній квартирі. В 2002 році договір найму вказаного житла було переоформлено на ОСОБА_3 . 
Уклавши такий договір, уповноважений орган Запорізької міської ради як власника комунального житла підтвердив факт того, що користування вказаною квартирою здійснюється правомірно на підставі договору найму, укладеного, в свою чергу, на підставі виданого ордеру.
При цьому, як вже зазначалось вище, ордер як єдина підстава для вселення в жиле приміщення є документом з обмеженим строком дії, він не підлягає зберіганню у наймача, а здається останнім при вселенні у житлово-експлуатаційну організацію.
Разом з тим, судом встановлено, що видані ордери на право користування вказаним житлом на теперішній час не збереглися, їх копій у позивачів немає. При цьому, позивачі не були первісними наймачами вказаного житла, на ім`я яких були видані ордери. Позивачі є членами сім`ї наймача ОСОБА_3 , з яким в 2002 році було переукладено договір найму.
Отже, позивачі з об`єктивних причин не можуть надати копії ордерів при зверненні із заявою про приватизацію житла. 
До того ж, у зв`язку із зміною договору найму житла основним документом, який підтверджує право користування позивачів вказаною квартирою на умовах найму і відповідно право на її приватизацію є розпорядження районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, а не ордер.
Також суд виходить з того, що орган приватизації може відмовити в здійсненні приватизації житла тільки у випадках, передбачених ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Визначений законом перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Відсутність ордеру, на що посилається в цій справі відповідач, відповідно до вказаного Закону не є підставою для відмови в приватизації житла. 
Крім того, судом встановлено, що позивачі на момент звернення з заявою про приватизацію житла були зареєстровані в квартирі, раніше право на безоплатну приватизацію житла не використовували, значяться в списках АТ «Державний ощадний банк України» на приватизацію. Загальна житлова площа квартири становить 55,47кв.м, що відповідає положенням ст.3 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Таким чином, виходячи з того, що позивачі правомірно користуються зазначеною квартирою на умовах найму і мають право на приватизацію вищевказаної квартири, відсутність ордеру не може бути підставою для відмови в приватизації житла, суд приходить до висновку про неправомірність дій відповідача щодо відмови позивачам в приватизації вказаного житла у зв`язку з ненаданням копії ордеру. Діючи таким чином, відповідач порушив право позивачів на житло, яке підлягає судовому захисту в обраний ними спосіб.
На підставі вищевикладеного, цей позов слід задовольнити повністю.
Керуючись ст.41,47 Конституції України, ст.15,16,328,345 ЦК України, Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 №396, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 – задовольнити повністю.
Визнати неправомірною відмову районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району в приватизації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 .
Зобов`язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Хортицькому району прийняти документи, провести приватизацію та передати у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , квартиру АДРЕСА_1 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».
Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

20.04.2026