Справа № 346/4064/25 
Провадження № 22-ц/4808/522/26 
Головуючий у 1 інстанції Сольський В. В. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач)  Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О.,
секретаря     Шемрай Н.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року, ухвалене у складі судді Сольського В. В. у місті Коломиї, у справіза заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк Володимир Михайлович, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , про встановлення факту смерті (загибелі) особи в певний час, під час виконання обов`язків військової служби, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст заяви
У серпні 2025 року адвокат Атаманюк В. М. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту смерті (загибелі) особи в певний час, під час виконання обов`язків військової служби, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини, заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
В обґрунтування заяви зазначав, що батьками заявника є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які перебували у зареєстрованому шлюбі, проте, такий розірвано між ними на підставі рішення суду від 15 квітня 2009 року.
Батько заявника проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 під час штурмових дій противника зник безвісти поблизу населеного пункту Берестове Бахмутського району Донецької області.
За вказаним фактом було проведено службове розслідування та складено акт, згідно із яким: «…в період з 12 години 17 хвилин по 13 годину 49 хвилин ІНФОРМАЦІЯ_2 військовими формуваннями російської федерації здійснено штурмові дії позиції «СОНЯХ» РОП «ЧЕРВОНИЙ» біля населеного пункту Берестове Донецької області, дана позиція в ході бою була захоплена противником в результаті чого мотопіхотний батальйон управління військової частини НОМЕР_1 зазнав втрат, 7 (сім) військовослужбовців зникли безвісти (ймовірно загинули), а саме: ...стрілець-снайпер 3 мотопіхотного відділення 1 мотопіхотного взводу 2 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 - зник безвісти (ймовірно загинув)...».
Факт зникнення безвісти батька заявника також підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Крім того, такі обставини може підтвердити мама заявника - колишня дружина ОСОБА_4 , якій достовірно відомо, що з дня його зникнення жодних відомостей про нього не надходило.
З огляду на викладене, представник заявника, діючи в інтересах останнього, звернувся до Коломийського відділу державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про внесення до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відомостей про смерть батька заявника - ОСОБА_4 , а також про видачу свідоцтва про смерть.
Однак відповідно до листа №1789-1790/32.10.4-04/510 від 25.07.2025, заявнику відмовлено у задоволенні поданої заяви щодо внесення відомостей про смерть ОСОБА_4 до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та видачі свідоцтва про смерть.
Отже, єдиним способом реалізації прав заявника, пов`язаних із оформленням спадщини, а також реалізацією права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої чинним законодавством, зокрема постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28 лютого 2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», є встановлення в судовому порядку факту смерті (загибелі) батька заявника під час виконання обов`язків військової служби.
За таких обставин, представник заявника просив встановити факт загибелі військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Коломия Івано-Франківської області, який загинув ІНФОРМАЦІЯ_2 поблизу населеного пункту Берестове Бахмутського району Донецької області, під час виконання обов`язків військової служби, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2025 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи ОСОБА_2 .
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Атаманюк В. М., заінтересовані особи: Міністерство оборони України, Коломийський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ОСОБА_2 , про встановлення факту смерті (загибелі) особи в певний час, під час виконання обов`язків військової служби, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини.
В обґрунтування рішення суд зазначив, що надані докази у своїй сукупності не свідчать достовірно про смерть ОСОБА_4 , а лише дають підстави для обґрунтованого припущення щодо його смерті або потрапляння в полон, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заяви про встановлення факту його смерті. 
Водночас суд роз`яснив, що за наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою, а не із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 - адвокат Атаманюк В. М. на рішення суду подав апеляційну скаргу. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні заяви про встановлення факту смерті (загибелі) ОСОБА_4 під час виконання обов`язків військової служби, смерть якого пов`язана із захистом Батьківщини, оскільки ним подано достатньо доказів на підтвердження зазначеного факту. Так, у акті службового розслідування вказано, що солдат ОСОБА_4 зник безвісти (ймовірно загинув), що на думку представника апелянта, беззаперечно свідчить про дійсну загибель останнього.
Крім того, представник апелянта звертає увагу на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 02 квітня 2025 року у справі № 465/3147/22, відповідно до яких за наявності незаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факта смерті цієї фізичної особи (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України). Зазначене свідчить про те, що він правильно обрав спосіб захисту шляхом звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті такої особи, а не про оголошення її померлою, як це вказав суд першої інстанції.
Враховуючи викладене, представник апелянта просить оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким вимоги заяви задовольнити у повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_5 подав письмові пояснення, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Зазначив, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність у матеріалах справи належних і достатніх доказів, які в сукупності достовірно підтверджували би факт смерті ОСОБА_4 . Наявні докази лише дають підстави для обґрунтованого припущення про його смерть за встановлених обставин. У зв`язку з цим, суд першої інстанції правильно виснував про необхідність звернення заявника до суду із заявою про оголошення особи померлою.
Інші учасники справи своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися, що відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Заяви (клопотання) учасників справи
Учасники справи у судове засідання не з`явилися, були повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи.
Представник апелянта у апеляційній скарзі просив проводити розгляд справи за його відсутності, а також за відсутності ОСОБА_1 .
Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України - ОСОБА_5 у письмових поясненнях, поданих суду апеляційної інстанції, також просив суд розглядати справу за відсутності представника Міноборони.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 05 травня 2005 року управлінням юстиції Івано-Франківської області (а.с. 7)
17 лютого 2024 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 направлено ОСОБА_2 повідомлення № 1889 про те, що її син - солдат ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 під час штурмових дій противника зник безвісти поблизу н.п. Берестове Бахмутського району Донецької області (а.с. 10).
05 квітня 2025 року командир військової частини НОМЕР_1 направив адвокату Атаманюку В. М. відповідь № 1686 на його запит про те, що солдат ОСОБА_4 здійснював заходи, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями російської федерації у районі населеного пункту Берестове Бахмутського району Донецької області солдат ОСОБА_4 зник безвісти. 
По даному факту призначено службове розслідування, за результатами якого солдата ОСОБА_4 визнано таким, що зник безвісти за особливих обставин (а.с. 11-12).
У витязі з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 741 від 28 лютого 2024 року зазначено, що службовим розслідуванням встановлено, що в період з 12 год 17 хв по 13 год 49 хв ІНФОРМАЦІЯ_2 військовими формуваннями російської федерації здійснено штурмові позиції біля населеного пункту Берестове Донецької області, в ході яких мотопіхотний батальйон управління військової частини НОМЕР_1 зазнав втрати, 7 військовослужбовців зникли безвісти (ймовірно загинули), зокрема солдат ОСОБА_4 .
На підставі зазначено вирішено вважати зниклими безвісти за особливих обставин, зокрема солдата ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_2 до часу надходження відомостей про віднайдення особи, перебування в полоні чи загибелі (а.с. 13-14).
За фактом зникнення солдата ОСОБА_4 16 лютого 2024 року органом досудового розслідування - Бахмутським районним відділом поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024052150000233 за частиною першою статті 115 КК України (а.с.15).
25 липня 2025 року Коломийським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції рекомендовано ОСОБА_1 та його представнику - адвокату Атаманюку В. М. звернутися до суду з метою проведення державної реєстрації смерті у зв`язку з неподанням жодного з документів, що є підставою для такої реєстрації (а.с. 18).
Листом ДП «Реінтеграція та відновлення» Міністерства розвитку громад та територій України від 18 грудня 2025 року повідомило адвоката Атаманюка Володиира про те, що с. Берестове Соледарської міської громади Бахмутського району Донецької області включено до тимчасово окупованої російською федерацією території України (а.с. 181-182).
У листі Управління з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин (Секретаріат Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин) Міністерства внутрішніх справ України від 16 грудня 2025 року зазначено, що відомості про ОСОБА_4 внесені до Єдиного реєстру осоіб, зниклих безвісти за особливих обставин. Дата набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин - 27.02.2024. На час надання інформації місцезнаходження ОСОБА_4 залишається невстановленим. Підтвердження перебування ОСОБА_4 у полоні від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного Комітету Червоного Хреста відсутнє (а.с. 184-187).
З листа Об`єднаного центру з координації пошуку та звільнення військовополонених, незаконно позбавлених волі осіб внаслідок агресії проти України при Службі безпеки України від 17 грудня 2025 року встановлено, що в Об`єднаному центрі наявна інформація про факт зникнення військовослужбовця ОСОБА_4 та можливе його перебування в полоні держави-агресора (станом на липень 2024 року). 
Крім того, у листі зазначено, що Об`єднаний центр продовжує здійснювати співпрацю з органами державної влади в рамках координації пошуку, звільнення кожного українського оборонця, в т.ч. зниклого військовослужбовця ОСОБА_4 (а.с. 188).
У Виписці з реєстру оборонців України, які перебувають у полоні держави-агресора, наданій 15 грудня 2025 року ДП «Український національний центр розбудови миру», зазначено, що підтвердження про перебування у полоні держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста, інформація про стан здоров`я від держави-агресора через Центральне агентство з розшуку Міжнародного комітету Червоного Хреста та підтвердження про перебування у полоні держави-агресора з інших відкритих джерел щодо ОСОБА_4 відсутні (а.с. 189).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті в певний час або про оголошення її померлою.
Згідно з пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Загальні вимоги до змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення передбачені статтею 318 ЦПК України, згідно з якою у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо особливостей провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи в умовах воєнного чи надзвичайного стану та на тимчасово окупованих територіях» статтю 317 ЦПК України викладено в новій редакції.
Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України та встановлено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду.
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово вказував, що вирішуючи справи про встановлення факту смерті особи, суди мають зважати на виняткове значення цього факту, з огляду на правові наслідки, пов`язані з ним.
У постановах від 26 квітня 2023 року у справі № 337/3725/22, від 29 березня 2023 року у справі № 753/8033/22 Верховний Суд дійшов висновків, що підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Доказами, що підтверджують факт смерті особи в умовах воєнного стану або на тимчасово окупованій території України, можуть бути зокрема письмові докази; речові докази, у тому числі звуко- і відеозаписи; висновки експертів; копії лікарського свідоцтва/довідки про смерть; показання свідків, що можуть підтвердити ті обставини, на які посилається заявник; довідки з військкомату або від командира військової частини (у випадку загибелі військовослужбовців); заяви до правоохоронних органів про зникнення особи, в тому числі при обставинах, що загрожували їй смертю.
Вочевидь вказаний перелік доказів не є вичерпним та може бути конкретизований у кожній справі залежно від встановлених у ній обставин.
Подібні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2023 року справі № 607/1612/23 (провадження № 61-6323св23).
Разом з цим, Верховнй Суд у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 465/3147/22 розмежував конструкції встановлення факту смерті особи та оголошення фізичної особи померлою.
Особливістю справ про оголошення фізичної особи померлою є те, що висновок суду про оголошення громадянина померлим ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи. Натомість відповідно до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Тобто за наявності беззаперечних доказів про смерть особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, правильним буде звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті цієї фізичної особи.
Тобто, основним критерієм, який розмежовує встановлення факту смерті особи та оголошення фізичної особи померлою є доведеність обставин смерті.
Оголошення особи померлою засноване на презумпції її можливої смерті і відсутності яких-небудь доказів щодо цього, а встановлення факту смерті - на беззаперечних доказах її смерті. За наявності припущень про факт смерті фізичної особи, у тому числі у зв`язку з воєнними діями, без достовірних доказів, які свідчать про цей факт, правильним буде звернення до суду із заявою про оголошення судом особи померлою (частина друга статті 46 ЦК України).
Суд першої інстанції, врахувавши наведені норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про встановлення факту смерті ОСОБА_4 , оскільки представником заявника не наведено належних аргументів та не надано достатніх і беззаперечних доказів на підтвердження факту його смерті.
Зокрема, матеріали справи не містять доказів, які би з достатньою вірогідністю підтверджували смерть батька заявника. У зв`язку з цим доводи апеляційної скарги про наявність у матеріалах справи достатніх доказів на підтвердження факту смерті військовослужбовця ОСОБА_4 колегія суддів вважає необґрунтованими.
Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційної скарги на неправильне застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 02 квітня 2025 року у справі № 465/3147/22.
У зазначеній постанові Верховний Суд чітко розмежував правові конструкції встановлення факту смерті особи та оголошення фізичної особи померлою, звернувши увагу на те, що визначальним критерієм такого розмежування є доведеність обставин смерті.
Зокрема, встановлення факту смерті особи можливе лише за наявності беззаперечних доказів, які підтверджують факт її смерті, тоді як оголошення особи померлою ґрунтується на презумпції її можливої смерті та допускається за відсутності достовірних доказів такого факту.
У справі, що переглядається, надані докази містять лише відомості про те, що ОСОБА_4 зник безвісти (ймовірно загинув), однак, як зазначалося раніше, не підтверджують достовірно факт його смерті. За таких умов відсутні підстави для встановлення такого факту в порядку, передбаченому пунктом 8 частини першої статті 315 ЦПК України. Отже, у цьому випадку належним способом захисту, як правильно зазначив суд першої інстанції, є звернення до суду із заявою про оголошення особи померлою відповідно до частини другої статті 46 ЦК України.
Будь-яких інших доводів щодо неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні представником заявника норм матеріального права та фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлених обставин справи, яким суд першої інстанції надав повну, всебічну та об`єктивну оцінку.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд уважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Атаманюка Володимира Михайловича залишити без задоволення. Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 січня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 08 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта