ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

04 березня 2026 року
м. Київ

справа № 243/5631/24
провадження № 61-3198св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач),
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю.

учасники справи:
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс»,
суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталія Євгеніївна,
заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області в складі судді Агеєва О. В. від 28 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду в складі колегії суддів: Бондар Я. М., Зубакової В. П., Остапенко В. О. від 04 березня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (далі - ТОВ «Дебт Форс») звернулося до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є., заінтересована особа - ОСОБА_1 .
Скарга мотивована тим, що 22 січня 2015 року рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у справі № 243/6025/14 з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк», який ухвалою суду замінено на ТОВ «Дебт Форс», стягнуто заборгованість за кредитним договором № Д579/АЄ-004.07.02 від 27 липня 2007 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 8 905,40 дол. США, що еквівалентно 140 438,16 грн; заборгованість по сплаті процентів в розмірі 2 791,23 дол. США, що еквівалентно 44 017,70 грн; заборгованість зі сплати за обслуговування кредиту в розмірі 13 087,60 грн; пеня за прострочку виконання грошових зобов`язань в розмірі 57 587,47 грн; відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України в розмірі 11 440,54 грн; сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 1 873,55 грн, а разом в сумі 268 445 грн.
27 червня 2024 року приватним виконавцем винесено постанову ВП № 66437602 про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», в мотивувальній частині якої зазначено, зокрема: «Залишок нестягнутої суми за виконавчим документом 361 420,17 грн.
Вважає такі дії приватного виконавця із зазначенням нестягнутої суми саме в гривнях незаконними, оскільки рішенням суду стягнуто суму боргу саме у доларах США, тому приватний виконавець мав поставити відмітку у виконавчому листі у доларах США та у гривневому еквіваленті.
Просив суд визнати незаконність дій приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є. під час винесення постанови про повернення виконавчого документу стягувачу та скасувати постанову ВП № 66437602 від 27 червня 2024 року про повернення виконавчого документу стягувачу, та зобов`язати приватного виконавця винести постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши залишок нестягнутої суми у доларах США та у гривні, як то зазначено у виконавчому листі, та зробити відповідну відмітку у виконавчому листі.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року задоволена скарга ТОВ «Дебт Форс» на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є., заінтересована особа - ОСОБА_1 . Визнано незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є. під час винесення постанови ВП № 66437602 від 27 червня 2024 року про повернення виконавчого документа стягувачу та скасовано цю постанову. Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н.Є. винести постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у відповідності з вимогами закону, а саме: зазначити залишок нестягнутої заборгованості у доларах США та гривні, як зазначено у виконавчому документі, та зробити аналогічну відмітку на виконавчому документі.
Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги стягувача ТОВ «Дебт Форс» виходив із того, що зазначення нестягнутої суми саме у гривневому еквіваленті в подальшому призведе до неналежного виконання рішення суду, яким стягнуто заборгованість саме в іноземній валюті - дол. США, оскільки зобов`язання ОСОБА_1 на даний час повністю не виконала, а стягнення за рішенням суду проводиться шляхом стягнення в гривневому еквіваленті зазначеної у виконавчому документі суми в іноземній валюті, що визначається за офіційним курсом Національного банку України на день перерахування коштів на рахунок стягувача. Зазначена сума залишку боргу у національній валюті, замість іноземної, як це зазначено в рішенні суду та у виконавчому листі, суперечить резолютивній частині рішення суду та змінює його, оскільки не дає інформації про залишок невиконаного зобов`язання саме в іноземній валюті. 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є. залишено без задоволення. Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому апеляційний суд вважав, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.
Узагальнені доводи вимог касаційної скарги 
13 березня 2025 року через підсистему «Електронний суд» приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є. звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні скарги.
Касаційна скарга мотивована тим, що автоматизована система виконавчого провадження не має технічної можливості зазначити заборгованість з розбивкою на категорії та зазначенням різної грошової одиниці, як зазначено у виконавчому документі. Тому приватним виконавцем внесено до Системи суму заборгованості при відкритті виконавчого провадження, яка розрахована шляхом перерахування сум заборгованості, зазначених у дол. США на гривні за курсом НБУ на дату відкриття виконавчого провадження та разом із сумами, зазначеними у виконавчому документі у гривнях загальна сума заборгованості склала 397 863,55 грн.
Відзив на касаційну скаргу не надходив.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду 24 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі та витребувано цивільну справу № 243/5631/24 з Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.
Зазначена справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2026 року зазначену справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судом
Суд установив, що 09 серпня 2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження №66437602 про примусове виконання дубліката виконавчого листа №243/6025/14 виданого 10 червня 2021 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором №Д579/АЄ-004.07.2 від 27 липня 2007 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 8905,40 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Нацбанку України становить 140438,16 грн.; заборгованість по сплаті процентів в розмірі 2791,23 доларів США, що еквівалентно за офіційним курсом Нацбанку України 44017,70 грн.; заборгованість з плати за обслуговування кредиту в розмірі 13087,60 грн.; пеня за прострочку виконання грошових зобов`язань в розмірі 57587,47 грн.; відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно ст.625 ЦК України в розмірі 11440,54 грн.; сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 1873,55 грн. а разом в сумі 268445 грн. 02 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» суму судових витрат в розмірі 2774 грн. 66 коп.
Суму боргу, зазначену у виконавчому документі в доларах США, перераховано на гривні за курсом НБУ станом на 09 серпня 2021 року та разом із сумами, зазначеними у виконавчому документі у гривнях загальна сума заборгованості склала 397 863,55 грн.
В ході виконавчого провадження приватним виконавцем стягнуто з боржника 36 443,38 грн. Залишок суми боргу станом на дату повернення виконавчого документа стягувачу склав 361 420,17 грн.
Відповідно до листа від 11 жовтня 2024 року ДП «Національні інформаційні системи» в програмному забезпеченні Системи обліковування суми коштів до стягнення здійснюється за одним видом валюти. В проектах постанов про закінчення виконавчого провадження, що формуються Системою, залишок нестягненої суми за виконавчим документом відображається у гривні, незалежно від того, в якій валюті було зазначено суму коштів до стягнення на вкладці «Реквізити ВД». Після підписання постанови кваліфікованим електронним підписом технічної можливості внесення змін до постанови про закінчення виконавчого провадження немає можливості.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Статтею 447 ЦПК України у редакції, чинній на час звернення до суду, визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку передбаченому законом.
За частиною другою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Так, згідно з рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 січня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк», який ухвалою суду замінено на ТОВ «Дебт Форс», стягнуто заборгованість за кредитним договором № Д579/АЄ-004.07.02 від 27 липня 2007 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 8 905,40 дол. США, що еквівалентно 140 438,16 грн; заборгованість по сплаті процентів в розмірі 2 791,23 дол. США, що еквівалентно 44 017,70 грн; заборгованість зі сплати за обслуговування кредиту в розмірі 13 087,60 грн; пеня за прострочку виконання грошових зобов`язань в розмірі 57 587,47 грн; відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно статті 625 ЦК України в розмірі 11 440,54 грн; сума інфляційних втрат від суми простроченої плати за кредитом в розмірі 1 873,55 грн, а разом в сумі 268 445 грн.
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, суд вирішив стягнути з боржників грошові кошти саме в іноземній валюті, що на момент ухвалення рішення суду становило визначений за офіційним курсом НБУ еквівалент у національній валюті України. 
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ не вважається належним виконанням судового рішення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) вказано, що «У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення».
В ході виконавчого провадження приватним виконавцем стягнуто з боржника 36 443,38 грн. Залишок суми боргу станом на дату повернення виконавчого документа стягувачу визначено у розмірі 361 420,17 грн.
У справі, яка переглядається, особливістю є те, що основна сума боргу нарахована в дол. США, а її складові частини - в гривні, що внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю виконавця.
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки законодавством приватного виконавця не наділено правом змінювати суму заборгованості, розраховану та визначену у рішенні суду, дії приватного виконавця щодо зазначення залишку нестягнутої заборгованості за виконавчим документом в гривні, тоді як сума боргу має бути зазначена в іноземній валюті, порушують права стягувача.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, сформульованим у постанові від 04 лютого 2026 року у справі № 137/1448/24 (провадження № 61-4846св25).
Посилання приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Н. Є. на лист від 11 жовтня 2024 року наданий ДП «Національні інформаційні системи» де зазначено, що після підписання постанови кваліфікованим електронним підписом технічної можливості внести зміни до постанови про закінчення виконавчого провадження немає можливості, суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги та дійшли вірного висновку про скасування оскаржуваної постанови.
Доводи касаційної скарги про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права і порушення норм процесуального права є безпідставними, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, не дають підстав для скасування оскарженого судового рішення.
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування судових рішень, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Матвійчук Наталії Євгенівни залишити без задоволення.
Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 28 жовтня 2024 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 04 березня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська 	
Судді:	А. Ю. Зайцев 	
	Є. В. Коротенко 	
	В. М. Коротун 	
	М. Ю. Тітов