ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/15688/25 пров. № А/857/36510/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Матковської З.М.,
суддів: Гуляка В.В., Ільчишин Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у справі № 380/15688/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,-
головуючий суддя першої інстанції – Кузан Р.І., місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – 18.08.2025
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року - 3028 грн;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2025 року в розмірі 2102 гривні;

- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області провести нарахування та виплату судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженій до Бориславського міського суду Львівської області, недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2025 року по 30.06.2025 року включно, у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2025 року складає 3028 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті;
- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2025 року по 30 червня 2025 року включно в розмірі 306 993,91 грн (триста шість тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні 91 коп), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України у Львівській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, повернуто позивачу в частині позовних вимог:
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року - 3028 грн;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2025 року в розмірі 2102 гривні;
- зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області провести нарахування та виплату судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженій до Бориславського міського суду Львівської області, недонарахованої та невиплаченої суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року включно, у відповідності до вимог статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», виходячи з базового розміру посадового окладу судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого на 1 січня 2025 року складає 3028 гривень, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті;
- стягнути з Державної судової адміністрації України на користь ОСОБА_1 недонараховану та невиплачену суддівську винагороду, допомогу на оздоровлення за період з 01 січня 2025 року по 30.04.2025 року включно в розмірі 306 993,91 грн (триста шість тисяч дев`ятсот дев`яносто три гривні 91 коп), з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, шляхом безспірного списання коштів з бюджетної програми КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апарату судів.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що судом були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи; обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими фактично недоведені; висновки суду не відповідають обставинам справи; судом були неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права, що призвели до неправильного вирішення питання та постановлення помилкової ухвали.
Апелянт зауважує, що відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.
Таким чином, належна позивачу суддівська винагорода повинна була виплачена у належному та повному обсязі: за січень 2025 року - не пізніше 07 лютого 2025 року; за лютий 2025 року - не пізніше 07 березня 2025 року; за березень 2025 року - не пізніше 07 квітня 2025 року; за квітень 2025 року - не пізніше 07 травня 2025 року; за травень 2025 року - не пізніше 06 червня 2025 року; за червень 2025 року - не пізніше 07 липня 2025 року.
За цих обставин про порушення своїх прав позивач довідалась: 07 лютого 2025 року, не отримавши у належному обсязі суддівську винагороду за січень 2025 року, 07 березня 2025 року, не отримавши у належному обсязі суддівську винагороду за лютий 2025 року, 07 квітня 2025 року, не отримавши у належному обсязі суддівську винагороду за березень 2025 року, 07 травня 2025 року, не отримавши у належному обсязі суддівську винагороду за квітень 2025 року, оскільки Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Львівській області при нарахуванні позивачу суми суддівської винагороди використовувалася величина під назвою «розмір прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня 2025 року» в розмірі 2102 гривні.
Вважає, що неправильне застосування Львівським окружним адміністративним судом норм матеріального права призвело до помилкових висновків, викладених в ухвалі від 18 серпня 2025 року про повернення позовної заяви у цій справі № 380/15688/25.
Апелянт зауважує, що застосування строків звернення до суду не може слугувати меті відмови у доступі до суду.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України № 2352-ІХ від 01 липня 2022 року, що набрав законної сили 19.07.2022), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Разом з тим, законодавець при внесенні змін до статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку звернення до суду з трудовим спором, залишив незмінним положення статті 238 КЗпП України.
Так, відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Виходячи зі змісту цієї норми матеріального права, очевидним є висновок про те, що оскільки орган, який розглядає спір (суд) не обмежений жодними строками при винесенні рішення про стягнення на користь працівника (позивача) належних йому сум, то відповідно і працівник (позивач) не обмежений строками при зверненні до суду з вимогами про стягнення (або нарахування) на його користь належних йому сум.
Оскільки позивач ОСОБА_1 довідалась про порушення своїх прав 07.02.2025, тому відповідно до норм статей 118-120, 122 КАС України, позивач вважала, що процесуальний строк на подання даного позову до адміністративного суду почав перебіг 08.02.2025 та закінчується 08.08.2025.
За викладених обставин позивач ОСОБА_1 30.07.2025 через електронний кабінет звернулась до Львівського окружного адміністративного суду з позовом у цій справі № 380/15688/25
З урахуванням наведеного просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідачі правом подання відзиву не скористалися.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 04.08.2025 позовна заява залишена без руху та встановлено позивачу строк для усунення зазначених у ній недоліків, який не може перевищувати десять днів з дня вручення вказаної ухвали.
Позивачу роз`яснено про необхідність подання в канцелярію Львівського окружного адміністративного суду наступних документів: заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з цим позовом та доказів поважності причин його пропуску.
Від представника позивача 13.08.2025 до суду надійшла заява про поновлення процесуального строку. В обґрунтування причин пропуску звернення до суду вказує, що відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Зазначає, що про порушення своїх прав позивач довідалась 07 лютого 2025 року, не отримавши у належному обсязі суддівську винагороду за січень 2025 року.
Вказує, що відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України (в редакції Закону України № 2352-IX від 01 липня 2022 року, що набрав законної сили 19.07.2022), працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Разом з тим, законодавець при внесенні змін до статті 233 КЗпП України в частині встановлення тримісячного строку звернення до суду з трудовим спором, залишив незмінним положення статті 238 КЗпП України. Так, відповідно до статті 238 КЗпП України при розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи (стаття 235), орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком.
Оскільки позивач довідалась про порушення своїх прав 07.02.2025, тому відповідно до норм статей 118-120, 122 КАС України, позивач вважала, що процесуальний строк на подання даного позову до адміністративного суду почав перебіг 08.02.2025 та закінчується 08.08.2025. При цьому окремо слід зазначити, що хоча формально позивач мала право звертатися до суду з подібним позовом до суду щомісячно (тобто після кожного факту порушення її права на щомісячне отримання суддівської винагороди у належному та повному обсязі), проте позивач розуміла що подібний підхід призведе до надмірного процесуального перенавантаження суду, до якого вона має звертатись.
Суд першої інстанції позовну заяву повернув з тих підстав, що не встановив переконливих фактичних обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав, тому не визнав поважними вказані позивачем причини пропуску строку звернення до суду з даним позовом.
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Строки звернення до суду визначені статтею 122 КАС України.
Відповідно до частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів ( ч.2 ст. 122 КАС України).
Норми КАС України передбачають можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.
Водночас у зазначених положеннях КАС України відсутні норми, що регулювали б порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Умови проходження більшості видів публічної служби, зокрема й у питаннях щодо оплати праці, регулюються як спеціальним законодавством, так і загальними нормами трудового законодавства, тобто нормами законодавства про працю.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Як уже зазначалось вище, частиною третьою статті 122 КАС України визначено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Процесуальна природа та призначення строків звернення до суду зумовлюють при вирішенні питання їх застосування до спірних правовідносин необхідність звертати увагу не лише на визначені в нормативних приписах відповідних статей загальні темпоральні характеристики умов реалізації права на судовий захист - строк звернення та момент обчислення його початку, але й природу спірних правовідносин щодо захисту прав, свобод та інтересів, у яких особа звертається до суду.
Визначення строку звернення до адміністративного суду в системному зв`язку з принципом правової визначеності слугує меті забезпечення передбачуваності для відповідача (як правило, суб`єкта владних повноважень в адміністративних справах) та інших осіб того, що зі спливом установленого проміжку часу прийняте рішення, здійснена дія (бездіяльність) не матимуть поворотної дії в часі та не потребуватимуть скасування, а правові наслідки прийнятого рішення або вчиненої дії (бездіяльності) не будуть відмінені у зв`язку з таким скасуванням. Тобто встановлені строки звернення до адміністративного суду сприяють уникненню ситуації правової невизначеності щодо статусу рішень, дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень.
Надаючи оцінку доводам апелянта щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні питання дотримання позивачем строків звернення до суду із цим позовом, колегія суддів виходить з наступного.
Суд першої інстанції, визначаючи час, коли позивач ОСОБА_1 дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів, дійшов до висновку, строк на її звернення до суду у цій справі № 380/15688/25 необхідно обраховувати з січня 2025 року, коли позивачка не отримала суддівську винагороду в повному обсязі, як вона вважає і відповідно повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Тобто, як вважає суд першої інстанції, недоотримавши суддівську винагороду за січень 2025 року позивачка мала звернутися до суду у строк до 30.04.2025, відповідно за лютий 2025 року до 31 травня 2025 року, тощо.
Отже, суд першої інстанції визначає та обчислює початок перебігу процесуального строку на звернення до суду з позовом з останнього числа місяця, у якому, на думку суду, позивач повинна була довідатись про порушення її прав.
Апеляційний суд вважає такі висновки суду першої інстанції невірними, оскільки суд першої інстанції фактично припустив дату, коли позивач отримала суддівську винагороду, зокрема 30 -31 число кожного календарного місяця.
Разом з тим, суд першої інстанції не з`ясував та не встановив такої дати конкретно, зокрема день коли саме кожного місяця позивач отримала суддівську винагороду.
Крім цього, предметом позову ОСОБА_1 у цій справі також є визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті та зобов`язання Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями, необхідними та достатніми для здійснення видатків з виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення судді Краматорського міського суду Донецької області ОСОБА_1 , відрядженої до Бориславського міського суду Львівської області, за період з 01.01.2025 року по 30.04.2025 року включно, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2025 року 3028 грн, з урахуванням раніше виплачених сум та утриманням передбачених законом податків і обов`язкових платежів при їх виплаті.
Суд першої інстанції залишив поза увагою вимоги позивача щодо визнання протиправною бездіяльності Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Львівській області у повному обсязі бюджетними асигнуваннями на проведення видатків з виплати суддівської винагороди та зобов`язання вчинити дії в цій частині щодо визначення та обчислення строку звернення до суду із такими вимогами.
Апеляційний суд зауважує, що до позовних вимог про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання нарахувати та виплати суддівську винагороду застосовуються різні строки звернення до суду, що залишив поза увагою суд першої інстанції. 
Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права, що регулюють строк звернення до суду та зробив передчасний висновок про повернення позовної заяви.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про пропуск позивачем строку звернення до суду є передчасним.
Колегія суддів також враховує, що згідно з ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» передбачено застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права.
У рішенні від 04.12.1995 у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлені гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ до суду був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Отже, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги підставними і такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Таким чином, судом першої інстанції порушено норми процесуального права та невірно встановлено обставини у справі, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 320 КАС України.
Відповідно до п. 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права чи порушенням норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, ухвала суду першої інстанції скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 311, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 364, 366 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 18 серпня 2025 року про повернення позовної заяви в частині позовних вимог у справі № 380/15688/25 скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин