ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" лютого 2026 р. справа № 300/8226/25
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Панікара І.В.
при секретарі Подольській Т.М.,
за участю:
представника позивача: Грабовецького О.Б.,
представниці відповідача: Озацької О.В.,
представниці третьої особи: Садівник Н.П.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ТзОВ "Глобал Тобакко" до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платками податків, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління ДПС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:
ТзОВ "Глобал Тобакко" звернулося до суду з адміністративним позовом до Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 410/35-00-04-05-33 від 12.08.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що податкові повідомлення-рішення, винесені за наслідками фактичної перевірки, оскільки така перевірка, на його думку, була призначена та проведена з істотним порушенням вимог Податкового кодексу України, зокрема, позивач стверджує, що наказ про проведення перевірки не містив належної фактичної підстави, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а сама перевірка частково проводилася поза межами належного адміністративного оформлення, без достатньої конкретизації предмета та підстав її проведення. Крім того, позивач зазначає, що акт фактичної перевірки не містить належного, повного та конкретного опису встановлених порушень, а висновки контролюючого органу ґрунтуються не на первинних документах, безпосередньо досліджених під час перевірки, а на податковій інформації, аналітичних висновках та припущеннях посадових осіб податкового органу. На думку позивача, такі дані мають виключно інформативний характер і не є належними та допустимими доказами у розумінні процесуального закону. Позивач наголошує, що контролюючий орган не навів достатніх доказів на підтвердження конкретних порушень, не обґрунтував склад податкового правопорушення та не довів правомірності застосованих до нього фінансових санкцій. Також позивач заперечує висновки контролюючого органу щодо відсутності у контрагента належної ліцензії та неправомірності господарських операцій з постачання тютюнових виробів. Позивач вказує, що діяв добросовісно, на підставі укладеного договору поставки, отриманих від контрагента копій ліцензії та первинних документів, які підтверджують реальність господарських операцій. На його переконання, чинне законодавство не покладає на нього обов`язку здійснювати функції податкового контролю щодо своїх контрагентів, а відсутність доступу до окремих електронних реєстрів у період воєнного стану додатково унеможливлювала перевірку відповідної інформації, у зв`язку з цим позивач вважає, що будь-які негативні наслідки, пов`язані з можливими порушеннями з боку контрагента, не можуть автоматично покладатися на нього. Окремо позивач зазначає, що господарські операції, які стали предметом перевірки, мали ознаки саме оптової, а не роздрібної торгівлі, що підтверджується умовами договору, накладними, товарно-транспортними накладними та банківськими виписками. У зв`язку з цим, на його думку, контролюючий орган безпідставно застосував до спірних правовідносин положення законодавства про реєстратори розрахункових операцій, оскільки оплата здійснювалася шляхом банківських операцій, які не потребують застосування РРО/ПРРО. 
По справі здійснювався ряд наступних процесуальних дій.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.11.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження (т.1 а.с.134).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05.12.2025 клопотання представника відповідача про проведення судового засідання у режимі відеоконференції – задоволено (т.1 а.с.187).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 в задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Львівській області про залучення у справі другого відповідача – відмовлено. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ 43968090, вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003) (т.1 а.с.193-194).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті (т.1 а.с.195).
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 01.12.2025, згідно змісту якого, представник відповідачів щодо можливості задоволення заявлених позовних вимог заперечив. Вказав, що фактична перевірка ТОВ «Глобал Тобакко» призначена та проведена правомірно, на підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області від 07.07.2025 № 4023-п, із дотриманням вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України та Закону України №3817-ІХ. На думку відповідача, підставою для проведення перевірки було саме здійснення контролюючим органом функцій у сфері виробництва та обігу тютюнових виробів, що є самостійною та достатньою підставою для фактичної перевірки і не потребує додаткового зазначення конкретної інформації про окреме порушення. Відповідач також заперечує твердження позивача про те, що фактична перевірка не могла охоплювати попередні періоди господарської діяльності. На його думку, наказом про перевірку прямо визначено, що вона проводиться за період господарської діяльності відповідно до статті 102 ПК України, внаслідок чого, охоплення попередніх періодів саме по собі не свідчить про зміну виду перевірки чи вихід за межі її предмета. За висновками відповідача, у ході перевірки встановлено, що ТОВ «Глобал Тобакко» у період з 21.11.2024 по 31.12.2024 реалізовувало тютюнові вироби ТОВ «Супер Стандарт Нью», у якого на той момент була анульованою ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами. З огляду на визначення оптової торгівлі, що наведене у пункті 64 частини першої статті 1 Закону № 3817-ІХ, відповідач вважає, що реалізація тютюнових виробів суб`єкту господарювання, який не мав чинної ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі, не може кваліфікуватися як оптова торгівля, відтак, така реалізація, на переконання відповідача, підпадає під ознаки роздрібної торгівлі без наявності відповідної ліцензії, що і стало підставою для застосування штрафних санкцій за порушення статті 23 Закону № 3817-ІХ. Відповідач зазначає, що при встановленні порушення та визначенні розміру штрафних санкцій контролюючий орган правомірно використовував податкову інформацію, яка міститься у базах даних Єдиного реєстру податкових накладних та звітах 1-ОП. На думку відповідача, така інформація є податковою інформацією у розумінні статей 72, 74 та 83 Податкового кодексу України, внаслідок чого, може бути використана як підстава для висновків під час перевірки. Відповідач наголошує, що у цій справі відповідні бази даних використовувалися не для доведення нереальності господарських операцій, а для фіксації обсягів реалізації товару та розрахунку штрафних санкцій, у зв`язку з чим посилання позивача на практику Верховного Суду щодо інформативного характеру податкової інформації є нерелевантними. Крім того, відповідач звертає увагу суду, що доводи позивача щодо необов`язковості застосування РРО/ПРРО не мають значення для вирішення цього спору, оскільки податкове повідомлення-рішення про штраф за не проведення розрахункових операцій через РРО було скасоване ДПС України за результатами адміністративного оскарження. Таким чином, питання застосування РРО/ПРРО та видачі розрахункових документів не є предметом цього спору (т.1 а.с.135-142).
30.12.2025 від представника третьої особи надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначено, що остання погоджується з правовою позицією відповідача та вважає спірну фактичну перевірку і прийняті за її результатами рішення правомірними. Вказує, що фактична перевірка ТОВ «Глобал Тобакко» проведена на підставі наказу ГУ ДПС у Львівській області від 07.07.2025 № 4023-п відповідно до вимог підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України та Закону № 3817-ІХ, а тому доводи позивача про відсутність належних підстав для її призначення є безпідставними. Також третя особа вважає, що контролюючий орган правомірно врахував під час перевірки дані інформаційних баз, зокрема ЄРПН та звітів 1-ОП, оскільки така інформація є податковою інформацією у розумінні Податкового кодексу України та може використовуватись під час здійснення контрольних функцій. Крім того, третя особа підтримує висновок про те, що реалізація тютюнових виробів ТОВ «Супер Стандарт Нью» після анулювання у нього ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами не відповідала ознакам оптової торгівлі у розумінні пункту 64 частини першої статті 1 Закону № 3817-ІХ, внаслідок чого, правомірно кваліфікована як порушення вимог статті 23 цього Закону (а.с.145-149).
В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав з підстав наведених у позовній заяві.
Представник відповідача та представник третьої особи щодо задоволення адміністративного позову заперечили з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву та у письмових поясненнях. 
Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, заслухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та відзив на позов, встановив наступне.
Видом діяльності ТзОВ "Глобал Тобакко" за основним КВЕД – 46.35 є оптова торгівля тютюновими виробами; інші: 46.24 оптова торгівля шкірсировиною, шкурами та шкірою, 46.34 оптова торгівля напоями, 46.39 неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 46.90 неспеціалізована оптова торгівля, 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами, 47.25 роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах, 47.26 роздрібна торгівля тютюновими виробами в спеціалізованих магазинах, 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, 49.41 вантажний автомобільний транспорт, 52.10 складське господарство, 52.29 інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 63.99 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у., 64.92 інші види кредитування, 68.20 надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 73.20 дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки, 82.99 надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у., 46.31 оптова торгівля фруктами й овочами, 46.33 оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами, 46.36 оптова торгівля цукром, шоколадом і кондитерськими виробами, 46.37 оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами, 47.29 роздрібна торгівля іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, 56.10 діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування, 56.30 обслуговування напоями, 77.12 надання в оренду вантажних автомобілів, 47.19 інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (т.1 а.с.17-18).
На підставі статей 20, 61, 62, підпункту 75.1.3 пункту 75 статті 75 та підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI, із змінами та доповненнями, на підставі наказу Головного управління ДПС у Львівській області № 4023-ПП від 07.07.2025 проведено фактичну перевірку за адресою м. Львів, вул. Промислова, 53 (прим. №20) де здійснює господарську діяльність ТОВ «Глобал Тобакко» з питань дотримання вимог Податкового кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладання трудового договору, Закону України № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій в сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями), інших нормативно-правових актів, що підлягають перевірці, Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ “Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального”, із змінами та доповненнями.
За результатами проведеної фактичної перевірки складено акт про результати фактичної перевірки від 17.07.2025 № 32569/13-01-09-01/44624498 (а.с.24-28), якою встановлено порушення статті 23 Закону України від 18.06.2024 № 3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» у зв`язку з відсутністю ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами у контрагента ТОВ «Супер Стандарт Нью» в періоді з 21.11.2024 по 31.12.2024. 
У зв`язку із наведеним, Північним управлінням на підставі акту фактичної перевірки від 17.07.2025 №32569/13-01-09-01/44624498 винесено податкове повідомлення-рішення № 410/35-00-04-05-33 від 12.08.2025 про застосування штрафних санкцій в розмірі 44 943 462,50 грн. (т.1 а.с.20-21).
Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся до суду.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право, зокрема, проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Відповідно до статей 75, 80 ПК України, контролюючі органи мають право проводити перевірки платників податків, зокрема, фактичні перевірки, в порядку, встановленому цим Кодексом.
Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
У відповідності до вимог статті 80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів ;
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, у тому числі незабезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, касових операцій, патентування або ліцензування;
- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах і пального, та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, та/або масовими витратомірами, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері регулювання виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пального;
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3;
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про використання праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин та виплати роботодавцями доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків до бюджету, а також здійснення фізичною особою підприємницької діяльності без державної реєстрації.
Контролюючі органи на підставі підпункту 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу можуть проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів .
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
Статтею 81 ПК України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;
- службового посвідчення осіб (належним чином оформленого відповідним контролюючим органом документа, що засвідчує посадову (службову) особу), які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Під час проведення перевірок посадові (службові) особи органів державної служби повинні діяти у межах повноважень, визначених цим Кодексом.
Керівники і відповідні посадові особи юридичних осіб та фізичні особи - платники податків під час перевірки, що проводиться контролюючими органами, зобов`язані виконувати вимоги контролюючих органів щодо усунення виявлених порушень законів про оподаткування і підписати акт (довідку) про проведення перевірки та мають право надати заперечення на цей акт (довідку).
Із процитованого встановлено, що контролюючі органи мають право проводити фактичні перевірки в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених Податковим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
При цьому, оцінюючи підстави для перевірки, суд вказує наступне.
Підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України містить перелік сфер об`єктів податкового контрою, інформація про можливі порушення в яких має бути перевірена на предмет її підтвердження/спростування, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - яка свідчить про можливі порушення - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Водночас, аналіз абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України не дає підстав для висновку, що в наказі про проведення перевірки в обов`язковому порядку має бути зазначено конкретну норму податкового або іншого законодавства, контроль за якими покладено на контролюючи органи, яка порушується платником.
Верховний Суд у складі Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26.03.2023 у справі № 420/9909/23 вказав на те, що аналіз підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що в ньому достатньою мірою розкривається як правова, так і фактична підстави для призначення фактичної перевірки, а саме - наявність/отримання інформації від визначеного кола суб`єктів щодо можливого допущеного порушення податкової дисципліни у сферах здійснення платниками податків розрахункових операцій, наявності чи відсутності відповідних дозвільних документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.
Саме шляхом призначення і проведення фактичної перевірки контролюючий орган має з`ясувати питання дотримання суб`єктом господарювання податкової дисципліни у сфері, про можливі порушення у якій контролюючий орган отримав інформацію. Іншими словами, наявність/отримання інформації ще не свідчить про наявність підстав для притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності, натомість, є підставою для здійснення податкового контролю задля перевірки отриманої/наявної інформації. Такий податковий контроль здійснюється шляхом прийняття рішення про проведення перевірки у формі наказу, вимоги до оформлення якого не передбачають обов`язку в повному обсязі розкрити в наказі на призначення перевірки зміст інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства. Відсутня й імперативна вимога щодо розкриття конкретного порушення платником норм, а також про надання відповідних доказів такої несумлінної поведінки.
У випадку оскарження до суду платником наказу про призначення фактичної перевірки та/або прийнятого рішення податковим органом за наслідками такої перевірки, яка здійснена відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України з підстав не зазначення деталізованої інформації та фактів, які вказують на можливе порушення платником податкового законодавства, доказів цього, суд, здійснюючи розгляд справи та оцінюючи обставини, підстави позову, не позбавлений можливості встановити та перевірити наявність або відсутність такої інформації про ймовірні порушення, що є законодавчо встановленою передумовою та підставою для призначення такої перевірки.
Застосовними у спорах цієї категорії також є висновки Великої Палати Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 816/228/17, відповідно до яких неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. Підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Застосування таких висновків Великої Палати Верховного Суду знайшло своє відображення у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 29 листопада 2021 року у справі № 280/1367/20; від 01 грудня 2021 року у справі № 400/1646/20; від 06 липня 2022 року у справі № 815/5551/14, від 24 квітня 2023 року у справі № 560/2210/19, від 22 лютого 2022 року у справі № 420/12859/21, від 15 квітня 2022 року у справі № 160/5267/21, від 27 квітня 2022 року у справі № 140/1846/21, від 28 жовтня 2022 року у справі № 600/1741/21-а, від 28 грудня 2022 року у справі № 160/14248/21, від 28 грудня 2022 року у справі №420/22374/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 160/20112/21, від 23 лютого 2023 року у справі № 600/1402/22-а тощо.
Якщо систематизувати цю судову практику щодо виявлених під час розгляду справи порушень норм податкового законодавства, допущених контролюючим органом під час призначення і проведення перевірки і обрання їх наслідків, вона полягає в тому, що кожне заявлене в межах конкретної справи порушення оцінюється судом на предмет його істотності чи не істотності. Виявлення під час розгляду справ допущення контролюючим органом істотних порушень норм податкового законодавства (до прикладу, встановлення факту відсутності законних підстав для призначення перевірки), це за висновками Верховного Суду може спричиняти наслідки у вигляді скасування наказу про призначення перевірки та/або рішень, прийнятих за її наслідками. Водночас, ті процедурні порушення, які за своїм змістом не є істотними за практикою Верховного Суду таких наслідків не спричиняють.
З огляду на викладене, слід акцентувати увагу на наявності істотної різниці у критеріях оцінки правомірності наказу на предмет його підставності та/або оформлення, як наслідок, необхідності відмежування у спорах цієї категорії питання наявності підстав для проведення перевірки від питання достатності відображення підстав для проведення перевірки у наказі та/або недоліків в оформленні рішення про проведення перевірки. Підстави для призначення будь-якої перевірки чітко закріплені у нормах ПК України, за наявності яких у контролюючих органів виникає безпосередньо право на проведення перевірки, тоді як відображення цих підстав у наказі про призначення перевірки фактично є формалізацією у письмовій формі права на проведення перевірки, яке вже виникло. Безумовно, формалізація підстави для проведення перевірки у наказі має відповідати вимогам абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Під час вирішення питання щодо правомірності призначення і проведення перевірки, зокрема фактичної, необхідно надавати оцінку достатності змісту наказу в контексті чіткого визначення у ньому правової (юридичної) підстави проведення такої перевірки та існування відповідної фактичної підстави, яка є передумовою для її проведення.
У спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпунктів 80.2.2, 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункти 80.2.2, 80.2.5 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
Застосовуючи такі правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин у даній справі, суд, перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстав для проведення перевірки на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України, виходить з того, що інформація, у зв`язку з якою прийнято наказ від 07.07.2025 № 4023-ПП, є наявна в податкового органу та свідчить про можливі порушення платником податків законодавства з питань регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального. 
За таких обставин, вищенаведений наказ ГУ ДПС у Львівській області про проведення фактичної перевірки стосовно позивача складений з дотриманням вимог чинного законодавства, а також наявністю достатніх правових підстав для її проведення.
Отже, доводи представника позивача про протиправність наказу про проведення перевірки є безпідставними.
Повертаючись до обставин справи, суд вказує, що товариство з обмеженою відповідальністю «Глобал Тобакко» зареєстроване як юридична особа, код ЄДРПОУ 4624498, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Основним видом діяльності товариства є: 46.35 оптова торгівля тютюновими виробами.
Судом встановлено, що між ТзОВ «Глобал Тобакко» (Постачальник) та ТзОВ «Супер Стандарт Нью» (Покупець) укладено договір від 14.10.2024 № GT/LV-1462 щодо поставки останньому товару – визначеному у видаткових накладних (т.1 а.с.57-60).
Підпунктом 1.1 пункту 1 коментованого договору визначено, що Постачальник зобовязується поставити і передати у власність Покупцю відповідно до його замовлення (замовлень) Товар, а Покупець зобов`язується прийняти цей Товар та своєчасно здійснити оплату на умовах Договору.
Сторони договорів на час їх укладення мали діючі ліцензії, зокрема, на право оптової торгівлі тютюновими виробами у позивача та ліцензії на право роздрібної торгівлі у контрагента по договору.
Відповідно до Національного стандарту ДСТУ 4303-2004 "Роздрібна та оптова торгівля. Терміни та визначення понять" (наказ Держспоживстандарту від 05.07.2004 № 130) оптова торгівля вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів за договорами поставки партіями для подальшого їх продажу кінцевому споживачеві через роздрібну торгівлю або для виробничого споживання та надання пов`язаних із цим послуг. Роздрібна торгівля вид економічної діяльності у сфері товарообігу, що охоплює купівлю-продаж товарів кінцевому споживачеві та надання йому торговельних послуг.
Згідно з частиною 1 статті 712 Цивільного кодексу за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням. Відповідно до частини 3 статті 265 Господарського кодексу сторонами договору поставки можуть бути тільки суб`єкти господарської діяльності.
При цьому, реалізація суб`єктами господарювання у роздрібній торгівлі підакцизних товарів відповідно до абзацу 3 підпункту 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України це продаж пива, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюну та промислових замінників тютюну безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших об`єктах громадського харчування.
Однак, під час фактичної перевірки ТзОВ «Глобал Тобакко» за адресою: м. Львів, вул. Промислова, буд. 53, (прим. 20) встановлено значні обсяги реалізації тютюнових виробів ТзОВ «Супер Стандарт Нью» в якого згідно даних Єдиного реєстру ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини та рідин, що використовуються в електронних сигаретах - ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами № 13070311202404996, термін дії з 27.09.2024 до 27.09.2025 - анульована 21.11.2024 згідно розпорядження № 868 РП.
Згідно бази даних Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) та звітів 1-ОП «Звіт про обсяги обігу (у тому числі імпорту та експорту) спирту (у тому числі біоетанолу), спиртових дитилянтів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах» встановлено, що ТзОВ «Глобал Тобакко» з 21.11.2024 по 31.12.2024 здійснило реалізацію тютюнових виробів ТзОВ «Супер Стандарт Нью» на суму 22 471 731,25 грн., що охоплено актом фактичної перевірки ГУ ДПС у Івано-Франківській області від 17.07.2025 № 32569/13-01-09-01/44624498 (т.1.а.с.26).
У зв`язку із наведеним, Північним управлінням на підставі акту фактичної перевірки від 17.07.2025 № 32569/13-01-09-01/44624498 винесено податкове повідомлення-рішення №410/35-00-04-05-33 від 12.08.2025 про застосування штрафних санкцій в розмірі 44 943 462,50 грн. (т.1 а.с.20-21).
В даному аспекті суд вказує на таке.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва» експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захист) здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального».
Проте, з 27.07.2024 набрав чинності Закон України від 18.06.2024 № 3817-IХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі – Закон № 3817).
Відповідно до частини 1 Розділу ХІІ Прикінцевих положень Закону № 3817, встановлено, що Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім встановлених нормою виключень.
Частиною 2 Розділу XII Прикінцеві положення встановлено, що Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» і Постанова Верховної Ради України «Про порядок введення в дію Закону України «Про державне регулювання виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами», втрачають чинність з 01.01.2025, крім статті 8 Закону, яка діє до дня набрання чинності та введення в дію статті 33 цього Закону.
Положення Закону до дня втрати ним чинності застосовуються в частині, що не суперечить положенням цього Закону.
Матеріалами справи стверджується, що фактична перевірка господарської одиниці позивача, проведена контролюючим органом після набрання чинності норм вказаного закону, внаслідок чого, у даних спірних правовідносинах застосуванню підлягають положення Закону України № 3817.
Відповідно до визначень, наведених у статті 1 Закону № 3817:
- ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності;
- оптова торгівля тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах - діяльність з реалізації власно вироблених, ввезених або придбаних тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, іншим суб`єктам господарювання, що мають ліцензію на право оптової та/або роздрібної торгівлі тютюновими виробами або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах (пункт 64);
- роздрібна торгівля - діяльність з продажу товарів (у тому числі з їх відвантаженням для подальшої доставки) кінцевим споживачам для особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив без фактичного споживання у місці продажу або на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах громадського харчування (пункт 76).
Відповідно до статті 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів це будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі продажу, міни, поставки та іншими цивільно-правовими угодами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів.
Окрім того, статтею 22 Закону № 3817 визначено основні вимоги до оптової торгівлі тютюновою сировиною, тютюновими виробами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах.
Відповідно до частини 1 цієї статті оптова торгівля на території України тютюновою сировиною здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на право вирощування тютюну або ліцензії на право ферментації тютюнової сировини, або ліцензії на право виробництва тютюнових виробів.
Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що оптова торгівля на території України тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюється за наявності у суб`єкта господарювання ліцензії на право оптової торгівлі тютюновими виробами, на право оптової торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, відповідно.
Згідно частини 1 статті 23 Закону № 3817 роздрібну торгівлю тютюновими виробами та/або рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, здійснюють суб`єкти господарювання за наявності у них однієї з таких ліцензій: на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами, на право роздрібної торгівлі рідинами, що використовуються в електронних сигаретах.
Частиною 1 пункту 11 статті 73 Закону № 3817-ІХ передбачено, що за порушення цього Закону щодо виробництва, обігу та зберігання спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального суб`єкти господарювання притягаються до відповідальності згідно із законом.
Згідно із пунктом 13 частини 2 статті 73 Закону № 3817-ІХ встановлено, що оптова або роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності відповідної ліцензії (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
З системного аналізу вказаних норм законодавства встановлено, що застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій за здійснення роздрібної чи оптової торгівлі тютюновими виробами без наявності відповідної ліцензії прямо пов`язане із встановленням факту здійснення відповідного виду господарської діяльності, виходячи з визначень понять роздрібної та оптової торгівлі, передбачених Законом № 3817.
Водночас, згідно з Національним стандартом України ДСТУ 4303:2004 «Роздрібна та оптова торгівля» торговельна діяльність – ініціативна, систематична, виконувана на власний ризик для одержання прибутку діяльність юридичних і фізичних осіб щодо купівлі та продажу товарів кінцевим споживачам, або посередницькі операції, або діяльність із надавання агентських, представницьких, комісійних та інших послуг у просуванні товарів від виробника до споживача.
Тобто, обов`язок отримання суб`єктом господарювання відповідної ліцензії визначається характером здійснюваних господарських операцій та колом осіб, яким реалізується товар.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд висновує про те, що у разі здійснення реалізації тютюнових виробів іншим суб`єктам господарювання з метою використання у їх підприємницькій діяльності така діяльність відповідає ознакам оптової торгівлі, у зв`язку з чим суб`єкт господарювання зобов`язаний отримати ліцензію на право оптової торгівлі тютюновими виробами, при цьому, реалізація допускається виключно суб`єктам, які мають відповідні ліцензії на право оптової та/або роздрібної торгівлі.
Водночас, у випадку здійснення роздрібної торгівлі, тобто продажу товарів безпосередньо кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання (незалежно від форми розрахунків), суб`єкт господарювання повинен мати ліцензію на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.
При цьому, слід зазначити про те, що процес торгівлі характеризується одночасною дією - як стосовно продажу товару стороною продавця, так і купівлею цього товару стороною покупця, відтак, виключною правовою проблемою даної справи є встановлення наявності обов`язку саме у сторони покупця стосовно наявності у нього ліцензії на здійснення роздрібної торгівлі та чи повинен він нести при цьому відповідальність як продавець у випадку її відсутності. 
Отже, суб`єкт господарювання, який має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, має право реалізовувати такі товари виключно кінцевим споживачам для особистого некомерційного використання (у тому числі на розлив без фактичного споживання у місці продажу або на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах громадського харчування). 
Таким чином, виключно факт реалізації підакцизного товару (тютюнових виробів) кінцевим споживачам для особистого некомерційного використання є єдиною та визначальною передумовою для необхідності отримання ліцензії на право роздрібної торгівлі, і не може слугувати підставою для можливості придбати такі товари, відтак правова природа даної ліцензії спрямована виключно на продаж товару, а не на його придбання.
Суд звертає увагу, що як на підставу своїх висновків щодо роздрібної торгівлі підакцизними товарами відповідач обгрунтував тією обставиною, що на час перевірки та поставки з контрагентом, останній не мав відповідної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі тютюновими виробами, оскільки такі були анульовані.
Суд вже вказав вище на необґрунтованість вказаної позиції контролюючого органу, водночас, додатково звертає увагу на таке.
Повертаючи до обставин справи, слід зазначити про те, що у період, що перевірявся, позивач здійснював поставки тютюнових виробів контрагенту на підставі укладеного договору поставки, що не заперечується сторонами. Жодних кваліфікуючих ознак товару у договорі поставки не обумовлювалося, окрім пункту 9.7 у якому вказувалося, на момент укладення договору Покупець зобов`язаний передати Постачальнику завірені печаткою та підписом уповноваженої особи копії діючих на день укладення договору ліцензій на право здійснення торгівлі тютюновими виробами на кожну точку поставки.
В акті перевірки зауважень до первинних документів, які складені у відповідності до вимог Податкового кодексу України та Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999, щодо їх форми чи змісту податковим органом не зафіксовано, водночас, зафіксовано чинність ліцензій на право роздрібної торгівлі ТОВ «Супер Стандарт Нью».
Аналіз положень Закону № 3817 свідчить, що обов`язковою ознакою роздрібної торгівлі тютюновими виробами є реалізація таких товарів кінцевому споживачу для особистого некомерційного використання, що передбачає наявність факту продажу саме такій категорії осіб.
Відтак, у разі якщо тютюнові вироби передаються суб`єктом господарювання іншому суб`єкту господарювання на підставі укладених господарських договорів (зокрема, договорів поставки) для використання у межах підприємницької діяльності, без доведення обставин їх реалізації кінцевим споживачам для особистого некомерційного використання, такі операції не можуть бути віднесені до роздрібної торгівлі у розумінні законодавства.
Отже, сам по собі факт відсутності у контрагента відповідної ліцензії або інші обставини, що не підтверджують використання товару не як кінцевим споживачем, не свідчать про здійснення роздрібної торгівлі.
З урахуванням наведеного, здійснення позивачем поставок тютюнових виробів іншим суб`єктам господарювання без встановлення факту їх подальшого продажу кінцевим споживачам або використання для особистих некомерційних потреб не може кваліфікуватися як роздрібна торгівля та, відповідно, не утворює обов`язку отримання контрагентом ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами.
Оскільки судом встановлено, що реалізація товару позивачем здійснена на підставі укладених договорів поставки з контрагентом – юридичною особою, яка станом на дату укладення договорів мала діючу ліцензії на право роздрібної торгівлі, твердження податкового органу про здійснення позивачем роздрібної торгівлі тютюновими виробами є хибними.
В даному аспекті суд вказує, що згідно з статтею 42 Господарського кодексу України підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання, прибутку. Водночас, статтею 627 Цивільного кодексу України зазначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. 
Отже, чинними нормативно-правовими актами у сфері регулювання виробництва та обігу спирту, алкогольних напоїв і тютюнових виробів не передбачений обов`язок суб`єкта господарювання перевіряти наявність у контрагента ліцензії на відповідний вид діяльності при здійсненні відвантаження продукції на підставі укладених договорів поставки.
Анулювання податковим органом діючих на час укладення договору ліцензій контрагентів не змінюють правову природу здійснених господарських операцій позивача із контрагентами та не перетворює здійснену оптову поставку на роздрібну, оскільки такі поставки не містять ознак встановлених підпунктом 14.1.212 пункту 14.1 статті 14 ПК України.
При цьому, негативні наслідки у випадку встановлених порушень здійснення господарської діяльності контрагентами позивача можуть нести особи, які ці порушення допустили.
Окрім того, як встановлено із змісту акту перевірки від 17.07.2025 № 32569/13-01-09-01/44624498 контролюючий орган використав під час перевірки податкову інформацію у вигляді бази даних Єдиного реєстру податкових накладних (ЄРПН) та звітів 1-ОП «Звіт про обсяги обігу (у тому числі імпорту та експорту) спирту (у тому числі біоетанолу), спиртових дитилянтів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах».
Аналізуючи вказані обставини, суд вказує, що сам факт реалізації товарів без відповідної ліцензії, які встановлені згідно з аналітичними базами даних органів ДПС, може слугувати підставою для проведення перевірки контролюючим органом, однак, не може слугувати єдиною та достатньою підставою для висновку про порушення позивачем вимог статті 23 Закону № 3817-IX - реалізація тютюнових виробів без відповідної ліцензії.
У свою чергу, суд звертає увагу на те, що контролюючий орган, в обґрунтування зафіксованих порушень в акті фактичної перевірки, зсилається виключно на наявну у нього податкову інформацію, яка отримана ним ще до початку такої перевірки, що і слугувала підставою нарахування фінансової санкції вже за результатами проведеної податкової перевірки, але в розумінні чинного законодавства така податкова інформація сама по собі не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин.
Більш того, така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону.
В межах спірних правовідносин посадовими особами податкового органу не відображено в акті перевірки детального опису усіх дій, вчинених під час перевірки для підтвердження факту вжиття інспекторами усіх передбачених законом заходів з метою підтвердження факту правопорушення. Водночас, акт перевірки не містить достатньої інформації та не фіксує відповідних доказів, що у своїй сукупності дозволяє встановити факт порушення позивачем правил продажу тютюнових виробів з огляду на відсутність будь-якої деталізації виявленого порушення.
Так, статтею 47 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частинами першою - третьою статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Отже, контролюючим органом не надано належних та достовірних доказів про встановлені під час перевірки порушення у розумінні статей 73 та 75 КАС України, а саме виявлення під час проведення податкової перевірки фактів продажу тютюнових виробів без відповідної ліцензії. 
Таким чином, суд констатує, що акт перевірки не містив достатньої інформації, яка дозволяла б встановити факт порушення правил продажу тютюнових виробів без відповідної ліцензії з огляду на відсутність будь-якої деталізації виявленого порушення, враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту є визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення за № 410/35-00-04-05-33 від 12.08.2025
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із нормами частини другої статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 вказаного Кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, аналізуючи вказані обставини справи, позовні вимоги ТзОВ "Глобал Тобакко" про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення підлягають до задоволення. 
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, позивач, згідно з платіжним дорученням від 10.11.2025, підтвердив сплату судового збору на суму 30 280,00 грн., відтак за подання даного позову, слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 30 280,00 грн. 
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Тобакко" – задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платками податків за № 410/35-00-04-05-33 від 12.08.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Північного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платками податків (код ЄДРПОУ 44131658, вул. Благовіщенська, 30, м. Харків, 61012) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Глобал Тобакко" (код ЄДРПОУ 44624498, вул. Максимовича, 8, м. Івано-Франківськ, 76006) сплачений судовий збір у розмірі 30 280,00 грн. (тридцять тисяч двісті вісімдесят гривень 00 копійок). 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 

Учасники справи:
Позивач:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Глобал Тобакко" (код ЄДРПОУ 44624498, вул. Максимовича, 8, м. Івано-Франківськ, 76006).

Відповідач:
Північне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платками податків (код ЄДРПОУ 44131658, вул. Благовіщенська, 30, м. Харків, 61012).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:
Головне управління ДПС в Львівській області (код ЄДРПОУ 43968090, вул. Стрийська, буд. 35, м. Львів, 79003).

Суддя    /підпис/  Панікар І.В.