Справа № 157/1743/25  Провадження №11-кп/802/233/26 	Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1 	
  	Доповідач :                 ОСОБА_2 	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді ОСОБА_2 ,
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з участю секретаря судового засідання – ОСОБА_5 , 
прокурора – ОСОБА_6 ,
обвинуваченого – ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
захисника обвинуваченого – ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні на вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
Цим вироком у кримінальному провадженні, 20.06.2025 внесеному до ЄРДР під №12025030530000374, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , студента, не одруженого, машиніста компресорних аміачних холодильних установок ПрАТ «Львівський холодокомбінат», раніше не судимого, засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року 3 (трьох) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки згідно ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.
Іспитовий строк ухвалено обчислюється з моменту проголошення вироку суду.
Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 9359 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн. 70 коп.
Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 20.08.2025.
Речові докази: п`ять тканинних мішків із сипучою гранульованою речовиною зовні схожою на порох загальною масою приблизно два кілограми, десять тканинних мішків із гранульованою речовиною зовні схожою на порох загальною масою приблизно чотири кілограми, десять тканинних мішків із гранульованою речовиною зовні схожою на порох загальною масою приблизно 4,096 кілограма, три картонні коробки із наявними на них товарно-транспортними накладними, коробку з-під навушників, жовтого кольору полімерний пакет, що перебувають на зберіганні в кімнаті речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області, - знищено; три квитанції та чек про перерахунок грошових коштів, квитанцію про сплату вартості доставки посилки, - залишено у матеріалах справи; мобільний телефон марки «VIVO» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою НОМЕР_3 та сім-карткою НОМЕР_4 , мобільний телефон марки «SAMSUNG» ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_7 , банківську картку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_8 , футболку кольору зразка однострою НГУ, футболку зеленого кольору, фіскальний чек про зняття коштів із картки «Кредобанк», пакет із маркуванням іноземними літерами, що перебувають на зберіганні в кімнаті речових доказів Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області. - повернуто ОСОБА_7 .
Так, за вироком суду ОСОБА_7 визнаний винним і засуджений за те, що він, за невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, місці, даті та часу, але не пізніше 26 червня 2025 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч пунктам 2.1, 8.1, 8.9 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, придбав одноосновний нітроцелюлозний (бездимний) порох масою не менше 2,021 кг, який відноситься до вибухових речовин, після чого 28.06.2025 о 16 год. 38 хв. переніс його до відділення №35618 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване на вул.Героїв Майдану, 17А, у с.Сокільники Львівського району Львівської області, де за грошову винагороду в сумі 2000 грн., не маючи на те передбачуваного законом дозволу, незаконно збув ОСОБА_9 (анкетні дані якого змінені на підставі ст.65, 66, 275 КПК України та ст.7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»), вищевказану вибухову речовину, здійснивши її пересилання через зазначене поштове відділення до відділення №2 ТОВ «Нова Пошта», що за адресою: вул.Шевченка, 3 у м.Камінь-Каширський Волинської області, та яку 30.06.2025 із вказаного місця вилучено працівниками поліції та припинено злочин.
Крім того, ОСОБА_7 за невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, місці, даті та часу, але не пізніше 24 липня 2025 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч пунктам 2.1, 8.1, 8.9 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, придбав одноосновний нітроцелюлозний (бездимний) порох масою не менше 3,96 кг, який відноситься до вибухових речовин, після чого 25.07.2025 о 15 год. 08 хв. переніс його до відділення №35684 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване на вул.Нова, 2, у с.Сокільники, Львівського району Львівської області, де за грошову винагороду в сумі 4100 грн., не маючи на те передбачуваного законом дозволу, повторно незаконно збув ОСОБА_9 (анкетні дані якого змінені на підставі ст.65, 66, 275 КПК України та ст. 7, 15 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»), вищевказану вибухову речовину, здійснивши її пересилання через зазначене поштове відділення до відділення №2 ТОВ «Нова Пошта», що за адресою: вул.Шевченка, 3 у м.Камінь-Каширський Волинської області, та яку 26.07.2025 із вказаного місця вилучено працівниками поліції та припинено злочин.
Крім того, ОСОБА_7 за невстановлених в ході досудового розслідування обставинах, місці, даті та часу, але не пізніше 13 серпня 2025 року, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом та корисливим мотивом, всупереч пунктам 2.1, 8.1, 8.9 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 №622, придбав одноосновний нітроцелюлозний (бездимний) порох масою не менше 4,096 кг, який відноситься до вибухових речовин, після чого 13.08.2025 о 20 год. 00 хв. переніс його до відділення №35684 ТОВ «Нова Пошта», що розташоване на вул.Нова, 2, у с.Сокільники Львівського району Львівської області, де за грошову винагороду в сумі 4200 грн., не маючи на те передбачуваного законом дозволу, повторно незаконно збув ОСОБА_9 (анкетні дані якого змінені на підставі ст.65, 66, 275 КПК України та ст. 7, 15 ЗУ «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві»), вищевказану вибухову речовину, здійснивши її пересилання через зазначене поштове відділення до відділення №2 ТОВ «Нова Пошта», що за адресою: вул. Шевченка, 3 у м. Камінь-Каширський Волинської області, та яку 17.08.2025 із вказаного місця вилучено працівниками поліції та припинено злочин.
Такими діями ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.263 КК України, а саме придбання, носіння, зберігання та збут вибухової речовини без передбаченого законом дозволу.
У поданій апеляційній скарзі та доповненнях і змінах до неї, прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і кваліфікацію дій обвинуваченого, оскаржив вирок суду, оскільки вважає, що він ухвалений з істотним порушенням вимог кримінального процесуального права, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Зазначає про те, що звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання. При вирішенні такого питання суд має належним чином досліджувати і оцінювати всі обставини, які мають значення для справи, та враховувати, що ст.75 КК України застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави, на які необхідно послатися у рішенні. Однак, місцевий суд необґрунтовано звільнив обвинуваченого від призначеного покарання на підставі ст.75 КК України, а перелічені судом обставини (дані про особу обвинуваченого, та наявність обставин, що пом`якшують покарання) враховані були при призначенні виду та розміру покарання і, водночас як для підстави для звільнення від відбування покарання з випробуванням, що є недопустимим. При цьому, місцевий суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 в період воєнного стану не лише незаконно придбав, носив, зберігав вибухову речовину, а й займався її збутом за грошову винагороду. Також не врахував суд розміру пороху - близько 10 кг та кількості вчинених епізодів злочинної діяльності - 3. Окрім того, судом не враховано, що злочинні дії ОСОБА_7 , які спрямовані на збут вибухових речовин, були припинені лише після оперативного втручання працівників поліції. Тому прокурор вважає, що призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у тому розмірі, який призначив місцевий суд, не відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, а також неправильним є його звільнення від відбування призначеного покарання на підставі ст.75 КК України. 
Окрім того, прокурор зазначає про те, що місцевим судом неправильно вирішено долю речових доказів у кримінальному провадженні. Так, мобільний телефон марки «VIVO» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою НОМЕР_3 та сім-карткою НОМЕР_4 , фактично являвся знаряддям (засобом) вчинення кримінального правопорушення, тому підлягає спеціальній конфіскації, а не поверненню обвинуваченому ОСОБА_7 , як це вирішив суд у вироку. Також слід залишити при матеріалах кримінального провадження три картонні коробки із наявними на них товарно-транспортними накладними, та фіскальний чек про зняття коштів із картки «Кредобанк».
Посилаючись на це, просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити за ч.1 ст.263 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. У відповідності до ч.5 ст.72 КК України  ОСОБА_7 у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення в період з 17.08.2025 по 18.08.2025, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один попереднього ув`язнення.
Просить також прокурор па підставі ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та вилучити у власність держави: п`ять тканинних мішків із сипучою гранульованою речовиною зовні схожою на порох загальною масою приблизно два кілограми; десять тканинних мішків із гранульованою речовиною зовні схожою на порох загальною масою приблизно чотири кілограми; десять тканинних мішків із гранульованою речовиною зовні схожою на порох загальною масою приблизно 4,096 кілограма; мобільний телефон марки «VIVO» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою НОМЕР_3 та сім-карткою НОМЕР_4 . На підставі ст.100 КПК України три картонні коробки із наявними на них товарно-транспортними накладними, та фіскальний чек про зняття коштів із картки «Кредобанк», залишити при матеріалах справи. В решеті вирок суду прокурор просить залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги із доповненнями та змінами до неї, прокурора, яка просила апеляцію задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які скаргу заперечили через її безпідставність, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Судом першої інстанції матеріали кримінального провадження за згодою учасників судового провадження розглянуті в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Встановлені судом фактичні обставини вчинених обвинуваченим кримінального правопорушення та його кваліфікація за ч.1 ст.263 КК України є правильними. При цьому, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин та добровільність їх позицій. Діям обвинуваченого дана правильна юридична оцінка, яка також ніким не оспорюється. 
Перевіряючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора щодо м`якості призначеного покарання і, зокрема, безпідставного застосування положень ст.75 КК України є цілком обґрунтованими з огляду на таке.
Статтями 50 та 65 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму ВС України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003, а також приписами, зазначеними в ч.1 ст.1 КК України, ст.2 КПК України.
Також визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності – призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях, зокрема й у справі «Довженко проти України» зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
Положення ст.75 КК України можуть бути застосовані у тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. При цьому, таке рішення суд повинен належним чином умотивувати.
Як вбачається із оскаржуваного вироку, місцевий суд при призначенні ОСОБА_7 покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Так, судом було враховано, що обвинуваченим вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України, яке згідно із ст.12 цього Кодексу за ступенем тяжкості відноситься до тяжких злочинів, обставини його вчинення, він вперше притягається до кримінальної відповідальності, має вади здоров`я, навчається на двох факультетах і працевлаштований, що підтверджує його міцні соціальні зв`язки, а також його активну громадську позицію.
Також було встановлено обставину, яка пом`якшує його покарання – щире каяття, та обставину, яка його обтяжує – вчинення злочину повторно.
Мотивуючи своє рішення про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, тобто із застосуванням ст.75 КК України з подальшим звільненням його від відбування покарання з випробуванням, суд першої інстанції послався на те, що виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень можливе при призначенні покарання у виді позбавлення волі фактично ближче до мінімального строку із звільненням від відбування покарання з випробуванням протягом 1-го року 3-х місяців іспитового строку.
Проте, приймаючи таке рішення, судом першої інстанції у вироку не зазначено, які обставини, що впливають на можливість виправлення обвинуваченого і його перевиховання без ізоляції від суспільства, ним враховані та не наведено переконливих доводів про необхідність застосування до ОСОБА_7 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням. 
Крім того, поза увагою цього суду залишилися характер вчиненого кримінального правопорушення, спосіб вчинення, те, що він відповідно до ст.12 КК України належить до категорії тяжких злочинів проти громадської безпеки, є умисним, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років. 
Також суд не взяв до уваги суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, у тому числі й через великий обсяг вибухових речовин, що становить загрозу не лише для окремих громадян, а й для суспільства та держави в цілому і свої дії ОСОБА_7 вчиняв неодноразово та фактично з корисливим мотивом. При цьому вказане діяння мало місце під час оголошеного в країні воєнного стану.
Наявність обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, а також вперше його притягнення до кримінальної відповідальності, не є автоматичними підставами для застосування положень ст.75 КК України.
Положеннями ст.414 КПК України регламентовано, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням в даному випадку є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим вирок в частині призначеного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 цього ж Кодексу.
Разом з тим, апеляційний суд приходить до переконання, що призначене обвинуваченому покарання за ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців є надмірно суворим з огляду на таке.
За приписами ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч.2 ст.53 цього Кодексу;  відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;  враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співрозмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Водночас, слід зазначити, що положеннями ч.1 ст.69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують й інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті (ч.2 ст.66 КК). 
Із вироку вбачається, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.263 КК України хоч і було враховано, однак не надано належної оцінки характеру та ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та обставинам, що пом`якшують покарання.
Як вже зазначалося вище, місцевий суд при призначенні покарання обвинуваченому врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст.12 цього ж Кодексу, за ступенем тяжкості є тяжким злочином.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд відніс щире каяття. Разом з тим, апеляційний суд вбачає й інші обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, і це – активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставиною, що обтяжує покарання є – вчинення злочину повторно.
Враховано було і особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше кримінальної відповідальності не притягувався, не судимий, є студентом і, водночас працевлаштований. 
Водночас, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 повністю визнає свою вину, усвідомив незаконність вчинюваних ним дій, шкодує про те, що вчинив, і зазначив про недопущення подібного в майбутньому, а також про готовність понести покарання за вчинене.
Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних про його притягнення до адміністративної відповідальності, а також про його перебування на обліку у лікаря нарколога. Водночас, ОСОБА_7 періодично проходить лікування у лікаря психіатра, має діагноз: «Розлад особистості та поведінки внаслідок епілепсії з частими судомними нападами, з когнітивними, характерологічними та вираженим гепіркінетичним розладом. Соціальна адаптація».
Наведені обставини, на думку колегії суддів апеляційного суду, у їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та дають право суду призначити ОСОБА_7 покарання за цією нормою закону із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі.
Призначаючи ОСОБА_7 таке покарання, апеляційний суд у відповідності до положень ст.65 КК України належним чином враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке належить до тяжких умисних злочинів проти громадської безпеки, суспільну небезпеку вчиненого злочину, який становить загрозу не лише для окремих громадян, а й суспільства та держави вцілому, конкретні обставини його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вищевказані дані про особу обвинуваченого. 
Таке покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, повністю відповідатиме вимогам ст.50, 65 КК України, а також принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення як ним, так і іншими особами нових кримінальних правопорушень. 
На думку апеляційного суду, у даному випадку буде досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.
Також як вбачається з матеріалів кримінального провадження є підстави для застосування положень ч.5 ст.72 КК України, тобто зарахування одного дня попереднього ув`язнення у строк відбуття покарання. 
За вищенаведених обставин, апеляційні доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.1 ст.263 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки, апеляційний суд вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства та встановлених обставинах кримінального провадження, тому до уваги апеляційний судом не приймаються як цілком безпідставні.
Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання на підставі п.4 ч.1 ст.409 КПК України, - скасуванню з ухваленням нового вироку на підставі п.4 ч.1 ст.420 КПК України.
Перевіряючи апеляційні доводи сторони обвинувачення щодо незаконності вироку в частині повернення обвинуваченому речових доказів – одного мобільного телефону, та фіскального чеку банку, апеляційний суд зазначає таке.
У ч.4 ст.374 КПК України передбачено, що у резолютивній частині вироку, окрім іншого, зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.
Згідно із ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.  Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.
За положеннями ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із ст.171-174 цього Кодексу. При цьому, у п.1 цієї норми зазначено, що  гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю) .
Відповідно до ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого ч.1 ст.150, ст.154, ч.2, 3 ст.159-1, ч.1 ст.190, ст.192, ч.1 ст.204, 209-1, 210, ч.1, 2 ст.212, 212-1, ч.1 ст.222, 229, 239-1, 239-2, ч.2 ст.244, ч.1 ст.248, 249, ч.1, 2 ст.300, ч.1 ст.301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, ст.363, ч.1 ст.363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.
Спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно  були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання (п.4 ч.1 ст.96-2 КК України).
Як встановлено судом та визнається обвинуваченим ОСОБА_7 , останній, мобільний телефон марки: «VIVO» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою НОМЕР_3 та сім-карткою НОМЕР_4 , використовував як засіб (знаряддя) для вчинення кримінального правопорушення. 
Вказаний мобільний телефон був визнаний речовим доказом та відповідно на нього ухвалою слідчого судді накладено арешт, який в подальшому оскаржуваним вироком було скасовано.
Такі обставина підтверджуються й обвинувальним актом та оскаржуваним вироком.
Беручи до уваги наведені норми законодавства та встановлені обставини, мобільний телефон марки «VIVO» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою НОМЕР_3 та сім-карткою НОМЕР_4 , є фактичним засобом (знаряддям) вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, у вчиненні якого визнаний винуватим ОСОБА_7 , у зв`язку з чим підлягає конфіскації у відповідності до ст.96-1, 96-2 КК України та ч.9 ст.100 КПК України.
А тому, рішення місцевого суду про необхідність повернення обвинуваченому ОСОБА_7 цього мобільного телефону марки, який являються знаряддям вчинення кримінального правопорушення, є неправильним.
Окрім того, як вбачається з оскаржуваного вироку місцевий суд неправильно вирішив долю такого речового доказу, як фіскальний чек про зняття коштів із картки «Кредобанк», повернувши його ОСОБА_7 , хоча такий чек у відповідності до положень ч.9 ст.100 КПК України, слід було залишити в матеріалах кримінального провадження. Тому таке порушення підлягає усуненню апеляційним судом.
Щодо інших речових доказів, про необхідність спеціальної конфіскації яких вказує прокурор в апеляційній скарзі, то вони на думку колегії суддів не ґрунтуються на нормах кримінального та кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.
При цьому, слід зазначити, що з урахуванням висновків ОПККСВСУ, викладених у постанові від 16.09.2024 в справі №183/4229/23, провадження №51-5837 кмо 23, застосування згідно положень ст.96-1, 96-2 КК України судом апеляційної інстанції спеціальної конфіскації не є тим «іншим випадком», передбаченим ч.1 ст.421 КПК України, що погіршує становище обвинуваченого, тому рішення апеляційного суду, яким застосовується спеціальна конфіскація, постановляється у формі ухвали. 
З огляду на вищевикладене, оскаржуваний вирок в частині вирішення долі речових доказів, що стосується вказаних мобільного телефону та фіскального чеку, підлягає зміні, шляхом застосування - щодо першого спеціальної конфіскації на підставі ст.96-1, 96-2 КК України, тобто його конфіскації в користь держави, а щодо другого – залишення в матеріалах кримінального провадження. 
Таким чином, апеляційні доводи прокурора в цій частині частково знайшли своє підтвердження. 
В іншій частині вирок у даному кримінальному провадженні підлягає залишенню без зміни, як законний, обґрунтований та вмотивований.
Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.405, 407, 409, 414, 420, 615 КПК України КПК України, апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні задовольнити частково.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання, - скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким  ОСОБА_7 за ч.1 ст.263 КК України, із застосуванням положень ч.1 ст.69 КК України, призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. 
Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
На підставі ч.5 ст.72 КК України  ОСОБА_7 у строк відбуття покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення в період з 17.08.2025 по 18.08.2025, з розрахунку, що одному дню позбавлення волі відповідає один попереднього ув`язнення.
Вирок Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 25 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині вирішення долі речових доказів, - змінити.
На підставі ст.96-1, 96-2 КК України застосувати спеціальну конфіскацію та конфіскувати у власність держави мобільний телефон марки «VIVO» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , із сім-карткою НОМЕР_3 та сім-карткою НОМЕР_4 .
На підставі ст.100 КПК України речовий доказ – фіскальний чек про зняття коштів із картки «Кредобанк», - залишити в матеріалах кримінального провадження.
В іншій частині вирок в даному провадженні залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення. Касаційна скарга на вирок може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.
Повний текст вироку буде вручено учасникам судового провадження в день його проголошення.

Головуючий 

Судді