КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/23431/25 Головуючий у І інстанції Бугіль В.В.
Провадження № 33/824/2320/2026 Головуючий у ІІ інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

09 квітня 2026 року Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Таргоній Д.О., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 - адвоката Мазура Кирила Станіславовиса на постанову на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року, якою заяву адвоката Мазура Кирила Станіславовича в інтересах ОСОБА_1 про перегляд постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року у справі № 761/23431/25 за нововиявленими обставинами повернуто особі, яка її подала,
ВСТАНОВИВ: 

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року визнано ОСОБА_1 винним у порушенні митних правил, передбачених ч. 1 ст. 483 МК України, та піддано його адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 50 відсотків вартості товарів - безпосередніх предметів порушення митних правил, у розмірі 7 455 323,24 грн, без конфіскації безпосередніх предметів порушення митних правил.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 605,60 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 12 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року залишено без змін.
01 лютого 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Мазур К.С. через систему «Електронний суд» подав до суду першої інстанції заяву про перегляд постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року усправі №761/23431/25, за нововиявленими обставинами.
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року заяву адвоката Мазура Кирила Станіславовича, в інтересах ОСОБА_1 , про перегляд постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року у справі № 761/23431/25, за нововиявленими обставинами - повернуто особі, яка з нею звернулась.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої інстанції, захисник  ОСОБА_1 - адвокат Мазур К.С. через систему «Електронний суд» 02 березня 2026 року та 03 березня 2026 року через засоби поштового зв`язку подав апеляційні скарги.
Як вбачається із поданих захисником ОСОБА_1 - адвокатом Мазуром К.С.апеляційних скарг, вони є ідентичними за своїм змістом, зокрема: у них зазначено однакові доводи та межі апеляційного оскарження постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що подані захисником ОСОБА_1 - адвокатом Мазуром К.С.апеляційні скарги слід розглядати, як одну.
Перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає розгляду і повертається особі, яка її подала, з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Ст. 287 КУпАП містить вичерпний перелік постанов судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Порядок, строки та суб`єкти оскарження таких постанов встановлені ст. 294 КУпАП.
Згідно рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 294 КУпАП у взаємозв`язку з положеннями п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України від 31 березня 2015 року № 2-рп/2015, положення ч. 2 ст. 294 КУпАП щодо оскарження в апеляційному порядку постанови судді у справі про адміністративне правопорушення в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що в апеляційному порядку може бути оскаржена лише та постанова судді у справі про адміністративне правопорушення, ухвалення якої передбачене ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, а саме: про накладення адміністративного стягнення, про застосування заходів впливу, встановлених у ст. 24-1 цього Кодексу, про закриття справи.
Вказаним рішенням Конституційного Суду України від 31 березня 2015 року № 2-рп/2015 наведений перелік постанов у справі про адміністративне правопорушення, які підлягають оскарженню в апеляційному порядку, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
В той же час, ОСОБА_1 оскаржує постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року, якою було повернуто заявнику заяву про перегляд за нововиявленими обставинами постанови суду першої інстанції, яка оскарженню не підлягає.
У відповідності до рішення ЄСПЛ у справі «Васильєв проти України» (заява № 11370/02) від 21 червня 2007 року, повноваження судів вищої інстанції переглядати справи повинне використовуватись для виправлення судових помилок та неправильності у здійсненні правосуддя, а не для проведення нового розгляду справи. Перегляд справи не повинен розглядатися як замаскована апеляція, а сама лише можливість існування двох точок зору на предмет не є підставою для повторного розгляду справи. Відхилення від цього принципу виправдане лише в тому випадку, коли воно здійснене як зумовлене обставинами значного та непереборного характеру.
Слід зазначити, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами.
У рішенні по справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 23436/03), ЄСПЛ нагадує, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року), не є абсолютним, воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.
Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 подано на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року, яка не може бути предметом апеляційного оскарження, її прийняття до розгляду не відповідає нормам діючого національного законодавства та правовим позиціям, викладеним у вищезазначених рішеннях ЄСПЛ, а тому вказана апеляційна скарга підлягає поверненню особі, яка її подала.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Мазура Кирила Станіславовича на постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2026 року про повернення заяви адвоката Мазура Кирила Станіславовича, в інтересах ОСОБА_1 про перегляд постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 19 вересня 2025 року у справі № 761/23431/25, за нововиявленими обставинами, повернути особі, яка її подала.

Суддя
Київського апеляційного суду Д.О.Таргоній