ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3539/26 Справа № 212/11883/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Швець М. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/11883/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.
секретар судового засідання – Матвійчук Ю.К.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство "АрселорМіттал Кривий Ріг",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Заборський Олександр Валентинович, на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 23 грудня 2025 року, яке ухвалено суддею  Швець М.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 грудня 2025року,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг" (надалі – ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг") про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я на виробництві.
Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 , у період 27.06.2000 по 02.09.2025, працював різальником гарячого металу на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 
Відповідно до Акту спеціального розслідування нещасного випадку № 32 (Н-5), 11 жовтня 2011 року, о 14 годині 30 хвилин, у депо з ремонту шлаковозів цеху з ремонту металургійного обладнання №1 ремонтного виробництва (ЦРМО №1 РВ) механоремонтного комплексу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшли для ремонту два шлаковози – №19 та №73 – з доменного цеху №1. Майстер з ремонту обладнання (металургійного) спецрухомого складу ЦРМО №1 РВ ОСОБА_2 видав завдання бригаді у складі 5 працівників, серед яких був і слюсар-ремонтник ОСОБА_1 , під керівництвом бригадира ОСОБА_3 , на виконання ремонтних робіт на шлаковозі. Під час виконання робіт, а саме – заміни ходового візка, лафет шлаковоза не був повністю опущений на посадкове місце. О 14:25 ОСОБА_3 дав команду машиністу крана ОСОБА_4 здійснити натяг зйомного вантажозахоплювального пристрою для повторного підйому та опускання лафета. У цей час ОСОБА_1 , діючи з власної ініціативи, перебуваючи з протилежного боку шлаковоза, присів біля нього для огляду посадкового місця лафета на ходовому візку з метою виявлення причин, через які лафет не встановлювався належним чином. Під час огляду він поклав ліву руку на верхню частину ходового візка. О 14:30 відбулося раптове довільне опускання лафета на посадкове місце, внаслідок чого пальці лівої кисті ОСОБА_1 були затиснуті між ходовим візком та упором лафета. В результаті цього ОСОБА_1 отримав такі травми: синдром короткочасного стиснення лівої кисті; відкриті скалкові переломи основ фаланг IV–V пальців та V п`ясткової кістки лівої кисті із задовільним співвідношенням уламків; забиту рану III пальця лівої кисті. Таким чином, зазначений нещасний випадок на виробництві, що стався з вини посадових осіб ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», призвів до тривалого лікування, психологічної травми та втрати повноцінного функціонування лівої кисті, що має істотне значення для професійної діяльності позивача.
Посилаючись на викладене, позивач просив суд: стягнути з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» у рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн, а також відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 грн.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 23 грудня 2025 року  позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_1  моральну шкоду в розмірі 30 000 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
В іншій частині позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Заборський О.В., ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру моральної шкоди, стягнутої на користь позивача, просить збільшити її розмір до заявленого ним у позові, оскільки він значно занижений та не відповідає глибині моральних страждань позивача та принципу розумності, виваженості і справедливості. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичне життя, вимушений постійно проходити курси лікування, не має можливості приділяти належної уваги своїй родині. Судом першої інстанції не повністю враховано, що вже протягом довгих років життя позивача переповнене болю та страждань, він потребує систематичного лікування, постійно відчуває біль, обґрунтовану важкістю самопочуття, професійне захворювання призводить до суттєвого обмеження можливостей організму, порушення його функцій, має наслідком втрату позивачем охоронюваного законом блага - здоров`я, істотно знижує якість його життя, призводить до втрати блага повноцінно працювати, повною мірою реалізовувати свої наміри в професійній сфері, забезпечувати сім?ю, радіти життю, а також істотно знизило активність життя останнього.
У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, відповідач ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»  зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» - адвоката Єфремову Т.О., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що, за відомостями трудової книжки (а. с. 11-15), з 27.06.2000 до 02.09.2025 року позивач працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» слюсарем-ремонтником на різних ділянках.
Згідно з Актом № 32 розслідування нещасного випадку, що стався 11 жовтня 2011 року о 14 годині 30 хвилин на Публічному акціонерному товаристві «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо ОСОБА_1 , складеним 13.10.2011 комісією з розслідування нещасного випадку ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» (а. с. 20-22), за результатами нещасного випадку викладено такі обставини, за яких стався випадок: 11.10.2011 року о 08 годині 30 хвилин до депо з ремонту шлаковозів цеху з ремонту металургійного обладнання №1 ремонтного виробництва (ЦРМО №1 РВ) механоремонтного комплексу ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» надійшли для ремонту два шлаковози – № 19 та № 73 – з доменного цеху № 1. Майстер з ремонту обладнання (металургійного) спецрухомого складу ЦРМО №1 РВ ОСОБА_2 видав завдання бригаді у складі 5 працівників, серед яких був і слюсар-ремонтник ОСОБА_1 , під керівництвом бригадира ОСОБА_3 , на виконання ремонтних робіт на шлаковозі № 73. При проведенні заміни ходового візка, лафет шлаковоза повністю не опустився на посадкове місце. О 14 годині 25 хвилин ОСОБА_3 дав команду машиністу крана ОСОБА_4 на натяжіння зйомного вантажозахватного пристрою для повторного підйому та опускання лафета. В цей час за власною ініціативою слюсар-ремонтник ОСОБА_1 (що знаходився біля шлаковоза з протилежного боку), присів біля шлаковоза, щоб оглянути посадкове місце лафета на ходовому візку та вияснити причину, за якої лафет не встановлювався на посадкове місце, при цьому поклав ліву руку на верхню частину ходового візка. О 14 годині 30 хвилин сталося довільне опускання лафета на посадкове місце і пальці лівої кисті ОСОБА_1 були затиснуті між ходовим візком та упором лафета, внаслідок чого ОСОБА_1 отримав синдром короткочасного стиснення лівої кисті, відкриті скалкові злами основ основних фаланг 4-5 пальців та 5-ї п`ясткової кістки лівої кисті з задовільним співвідношенням уламків, забиту рану 3-го пальця лівої кисті. 
В розділі 4 цього ж Акту (причини нещасного випадку), однією з причин нещасного випадку зазначено невиконання вимог інструкції з охорони праці слюсарем-ремонтником цеху з ремонту металургійного обладнання № 1 ремонтного виробництва ОСОБА_1 та слюсарем-ремонтником (бригадиром) цеху з ремонту металургійного обладнання № 1 ремонтного виробництва ОСОБА_3 ; інша причина – невиконання посадових обов`язків майстром з ремонту обладнання спецрухомого складу цеху з ремонту металургійного обладнання № 1 ремонтного виробництва ОСОБА_2 посадових інструкцій на підприємстві (а. с. 21 зворот). 
Згідно з довідкою про ступінь втрати професійної працездатності від 11.10.2011 серії 10 ААА № 008478, позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності по 01.08.2013, зазначено про дату переогляду 01.07.2013 (а. с. 26).
У 2013 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії АБ № 0005119 від 09.07.2013, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2014 (а. с. 26 зворот).
У 2014 році позивачу було встановлено 15% втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії АБ № 0005473 від 09.07.2014, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2015 (а. с. 27).
У 2015 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 013563 від 15.07.2015, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.06.2016 (а. с. 27 зворот).
У 2016 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 018572 від 16.06.2016, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2017 (а. с. 28).
У 2017 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 018954 від 16.07.2016, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2018 (а. с. 28 зворот).
У 2018 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 052123 від 01.08.2018, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2019 (а. с. 29).
У 2019 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 055461 від 17.07.2019, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2021 (а. с. 29 зворот).
У 2021 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 059205 від 28.07.2021, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2023 (а. с. 30).
У 2023 році позивачу було встановлено 15 % втрати професійної працездатності повторно, видано довідку серії 12 ААА № 121958 від 02.08.2023, в якій зазначено, що він не потребує медичної та соціальної допомоги, призначено переогляд 01.07.2025 (а. с. 30 зворот).
Згідно з Витягом з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 14.07.2025, позивачу встановлено 15% втрати професійної працездатності з 01.08.2025, призначено повторне оцінювання відсотка непрацездатності 01.08.2028 (а. с. 16-17).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки травму отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язано з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом. 
Так, відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.
Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, нещасний випадок з позивачем стався під час виконання ним трудових обов`язків, а ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.
Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і винною протиправною поведінкою відповідача, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.
Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з виробничою травмою, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки відчуває незручності в зв`язку з отриманою травмою. Лікарями виявлений відсутній стабілізаційний процес у його здоров`ї, що підтверджується чисельними виписними епікризами, що містяться в матеріалах справи, в яких зафіксований стійкий дистабілізаційний стан його здоров`я, внаслідок чого переносить моральні страждання.
В даному випадку, позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами доведено, як факт ушкодження його здоров`я на виробництві при виконання трудових обов`язків, так і завдання йому у зв`язку з цим моральної шкоди.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачеві ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування за рахунок роботодавця, тобто ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».
Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції в частині визначеного судом розміру моральної шкоди, яка підлягає компенсації на користь позивача ОСОБА_1 .
Так, в судовому засіданні встановлено, що у зв`язку з травмою на виробництві позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що він, втратив професійну працездатність у розмірі 15%. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, у зв`язку з втратою професійної працездатності він постійно відчуває психологічний дискомфорт, фізичний біль, незважаючи на постійні курси лікування, які дають тимчасове полегшення його стану, відновлення його стану здоров`я у повному обсязі неможливе.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, відшкодування якої здійснюється на підставі статті 237-1 КЗпП України, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. 
При цьому, Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») і в Практичній інструкції по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженій Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
05 грудня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач.
Колегія суддів дійшла висновку, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди (30 000,00 грн.) не відповідає судовій критеріям розумності, виваженості і справедливості у даній ситуації.
Так, колегією суддів встановлено, що позивач зазнав фізичну біль, а також страждання у зв`язку з ушкодженням свого здоров`я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
При визначенні розміру моральної шкоди колегія суддів виходить з наступного: життя і здоров`я людини найвища соціальна цінність, невід`ємні два поняття. Оскільки, якщо втрачене здоров`я, то немає того повноцінного життя, як того бажає сама людина. Немає вартості життю людини та вартості втраченому здоров`ю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною. 
Отже, з урахування того, що позивачу ОСОБА_1  встановлено стійку втрату професійної працездатності у розмірі 15%, що безумовно тягне за собою невідворотні зміни, як у професійному, так і у буденному житті позивача, справедливим у даній ситуації буде визначення судом розміру моральної шкоди у сумі 75 000,00 грн.
За таких обставин, колегія суддіввважає за необхідне, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити її з 30 000,00 грн. до 75 000,00 грн., що відповідає судовій практиці Великої Палати Верховного Суду при розгляді справи з аналогічними правовідносинами, є розумним, виваженим і справедливим у його ситуації. 
Відповідно до ч.13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Судом першої інстанції не вирішено питання про розподіл судових витрат, понесених на сплату судового збору, у зв`язку з чим, колегія суддів стягує з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави  судовий збір у розмірі 750,00 грн., що становить один відсоток від стягнутого розміру моральної шкоди.
Крім того, з відповідача ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави, підлягає стягненню судовий збір 1 125,00 грн. за подання позивачем апеляційної скарги (750,00 грн. х 150%).
В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 367, ст. 374, п. 2 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Заборський Олександр Валентинович, - задовольнити частково
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 23 грудня 2025 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь  ОСОБА_1 , змінити, збільшивши цей розмір з 30 000,00 гривень до 75 000 (сімдесяти п?ятии тисяч) гривень 00 (нуль) копійок.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 23 грудня 2025 року змінити, доповнивши його резолютивну частину абзацом наступного змісту: «Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання позовної заяви на користь держави судовий збір у розмірі 750 (сімсот п?ятдесят) гривень 00 (нуль) копійок.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» за подання апеляційної скарги позивачем на користь держави судовий збір у розмірі 1 125 (одна тисяча сто двадцять п?ять) гривень 00 (нуль) копійок. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 03 березня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: