ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/643/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Шарко Л.В. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, м. Харків 	
до 	Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, м. Харків 	
про 	стягнення 17430,30 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області, звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків, відповідач, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із спожитої електричної енергії та розподілу електричної енергії у розмірі 17430,30 грн, яка повинна бути відшкодована відповідачем відповідно до договору № 733 від 02.10.2025 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном. Судові витрати позивач просить суд покласти на відповідача. Також позивач просить суд розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалою суду від 02.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Задоволено клопотання позивача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
04.03.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач проти позову заперечує, просить суд відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень вказує на те, що 30.01.2026 позивач звернувся до відповідача з претензією про відшкодування за спожиту військовою частиною електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за вказаним договором за жовтень-грудень 2025 року. Згідно ч. 12 ст. 2 Бюджетного кодексу України (далі – БК України) бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок відповідно державного бюджету чи місцевого бюджету. Бюджетні установи є неприбутковими. Відповідач є неприбутковою установою, тобто утримується за рахунок коштів відповідного (державного) бюджету. Всі витрати такої установи узгоджуються з органом, який уповноважений здійснювати фінансування такої установи, для чого складається кошторис, в який вносяться всі статті витрат. Відповідно до ст. 19 Закону України "Про Збройні Сили України" передбачено, що фінансування Збройних Сил України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Таким чином Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків фінансуються виключно з Держбюджету. Стаття 51 Бюджетного кодексу зазначає, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та провадять видатки тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Для сплати заборгованості за попередній період (сплата штрафних санкцій) у КЕВ м. Харків відсутнє відповідне фінансування. Квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків є бюджетною установою, який в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Невиконання відповідачем зобов`язання по оплаті за надані послуги сталося внаслідок недостатку бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів. Відповідач після введення воєнного стану продовжує виконувати свій обов`язок щодо забезпечення оборони Держави Україна шляхом забезпечення функціювання військових частин (організує постачання та зведення укріплень, наметових містечок, казарм, обладнання для проживання військовослужбовців) та установ Міністерства оборони України на території Харківської області. КЕВ м. Харків виконує свої зобов`язання за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг №733 від 02.10.2025 за спожиту військовою частиною електричну енергію за першої можливості при надходженні відповідних бюджетних асигнувань, що свідчить про бажання відповідача добровільно і за можливості виконувати умови договору. В зв`язку з тим, що позивач звернувся до відповідача в січні 2026 року про відшкодування за отримані послуги за 2025 рік, це унеможливлює провести оплату за отримані військовою частиною послуги інакше, як на підставі рішення суду.
Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд установив такі обставини.
Регіональним офісом водних ресурсів у Харківській області (далі – РОВР або позивач), Квартирно-експлуатаційний відділом міста Харків (далі – КЕВ м. Харків або відповідач), військовою частиною НОМЕР_1 (далі - Військова частина) було укладено договір №733 від 02.10.2025 спільного тимчасового безоплатного користування нерухомим майном (далі – договір).
Умовами даного договору встановлено, що позивач надає Військовій частині можливість на спільне тимчасове безоплатне користування нерухомим майном. (п. 1.1. договору). 
Згідно з п. 3.2. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачу всі витрати за комунальні послуги, які були отримані Військовою частиною за час дії договору.
Пунктом 3.3. договору передбачено, що всі відшкодування за отримані послуги Військовою частиною за цим договором сплачуються відповідачем на підставі укладених договорів на відшкодування.
Положенням п. 8.2. договору відповідач зобов`язаний відшкодувати позивачеві вартість комунальних послуг, що спожиті Військовою частиною у процесі виконання цього договору. Умовами укладеного договору був визначений обов`язок відповідача відшкодовувати позивачеві всі витрати за спожиті Військовою частиною комунальні послуги.
Для компенсації відповідних витрат сторонами був укладений договір про відшкодування витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/перетікання реактивної енергії за жовтень 2025 року та додаткові угоди до договору за листопад, грудень 2025 року та наразі відповідачем не були компенсовані витрати позивача за жовтень, листопад, грудень 2025 року.
Позивачем була надіслана на адресу відповідача вимога про підписання додаткових угод та сплату заборгованості за жовтень, листопад, грудень 2025 року за №133/11-06 від 30.01.2026, додатками до вимоги були підписані Регіональним офісом водних ресурсів та військовою частиною НОМЕР_1 договір про відшкодування витрат за жовтень 2025 року та Додаткові угоди за листопад, грудень 2025 року.
Відповідачем не було підписано договір та Додаткові угоди щодо компенсації витрат за спожиту електричну енергію та за послуги з розподілу електричної енергії/ перетікання реактивної енергії за жовтень, листопад, грудень 2025, сума заборгованості підтверджувалася відповідачем та відмова мотивована відсутністю коштів для здійснення такої оплати також відповідачем запропоновано позивачеві звернутися до Господарського суду Харківської області.
При цьому, за жовтень 2025 року військовою частиною було фактично спожито 372 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії за жовтень 2025 року з АТ "Харківобленерго".
Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії склала 3479,17грн, що підтверджується відповідним рахунком АТ "Харківобленерго".
Постачальником електричної енергії для позивача виступає ТОВ"СКАЙ СОФТ". Вартість фактично спожитих відповідачем 372 кВт електричної енергії разом з розподілом склала 3479,17 грн, що підтверджується Актом здачі-приймання електричної енергії та додатком до нього.
Отже, сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергію за жовтень 2025 року складає 3479,17 грн.
При цьому, за листопад 2025 року військовою частиною було фактично спожито 415 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії за листопад 2025 року з АТ "Харківобленерго".
Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії склала 4214,87 грн з ПДВ, що підтверджується відповідних рахунком АТ "Харківобленерго".
Постачальником електричної енергії для позивача виступає ТОВ"СКАЙ СОФТ". Вартість фактично спожитих відповідачем 415 кВт електричної енергії склала 4214,87 грн, що підтверджується Актом здачі-приймання електричної енергії та додатком до нього.
Отже, сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергію за листопад 2025 року складає 4214,87 грн.
При цьому, за грудень 2025 року військовою частиною було фактично спожито 913 кВт електричної енергії, що підтверджується актом про обсяги розподіленої електричної енергії за грудень 2025 року з АТ "Харківобленерго".
Вартість послуг за спожиту електричну енергію з розподілом електричної енергії склала 9736,26 грн., що підтверджується відповідних рахунком АТ "Харківобленерго".
Постачальником електричної енергії для позивача виступає ТОВ"СКАЙ СОФТ". Вартість фактично спожитих відповідачем 913 кВт електричної енергії склала 9736,26 грн., що підтверджується Актом здачі-приймання електричної енергії та додатком до нього.
Отже, сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергію за грудень 2025 року складає 9736,26 грн.
Позивач зазначає, що обсяг спожитої електричної енергії та розподілу електричної енергії підтверджено Військовою частиною НОМЕР_1 .
Таким чином, загальна сума компенсації за спожиту військовою частиною електричну енергії та розподіл електричної енергії за жовтень, листопад, грудень 2025 складає 17430,30 грн з розрахунку: 3479,17 грн (жовтень), 4214,87 грн (листопад), 9736,26 грн (грудень).
Відповідач у своїй відповіді на вимогу про відшкодування втрат за спожиту електричну енергію за договором № 733 від 02.10.2025 за №583/1026 від 05.02.2026 року, зазначає, що є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується з державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду. Фактично проведення бюджетних платежів здійснюється органами Казначейства України в рамках бюджетного періоду та затвердженого бюджету розпорядника бюджетних коштів.
В той же час, відповідачем не заперечується факт та розмір суми заборгованості та обсяг спожитої електричної енергії військовою частиною.
Позивачем сплачена сума спожитої електричної енергії та розподілу електричної енергії 17430,30 грн, яка повинна бути відшкодована відповідачем.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам справи, з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог і заперечень проти них, суд виходить з наступного.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (стаття 11 ЦК України).
У відповідності до статті 509 ЦК України, статті 173 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі - ГК України), в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Відповідно до статей 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок електричної енергії". Порядок постачання електричної енергії та взаємовідносин зі споживачами усіх форм власності регулюється спеціальним законодавством, що передбачає здійснення постачання (продаж) електричної енергії споживачу за договором про постачання електричної енергії.
Статтею 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Універсальні послуги надаються постачальником таких послуг виключно побутовим та малим непобутовим споживачам (частина 1 статті 63 вказаної Закону).
Відповідно до вимог статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідач своїм підписом в договорі взяв на себе обов`язок компенсувати позивачу суму спожитих користувачем комунальних послуг.
За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Суд зазначає, що стаття 617 ЦК України передбачає, що відсутність у боржника необхідних коштів, а також порушення зобов`язань контрагентами правопорушника не вважаються обставинами, які є підставою для звільнення боржника від відповідальності за порушення зобов`язання.
Положеннями статті 1 Цивільного кодексу України визначено, що однією із ознак майнових відносин є юридична рівність їх учасників, в тому числі й органів державної влади, а тому самі лише обставини, пов`язані з фінансуванням установи чи організації з державного бюджету України та відсутністю у ньому коштів, не виправдовують бездіяльність замовника та не заперечують обов`язку такого органу, який виступає стороною зобов`язального правовідношення, від його виконання належним чином.
Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі "Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України" та в рішенні від 30.11.2004 у справі "Бакалов проти України" також зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до положень статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Отже, відсутність у боржника необхідних коштів або взяття ним зобов`язань без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень не звільняє його від обов`язку виконати господарські зобов`язання.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Верховного Суду від 23.03.2018 у справі №904/6252/17, від 03.04.2018 у справі № 908/1076/17, від 07.11.2019 у справі №916/1345/18, від 30.03.2020 у справі № 910/3011/19.
Таким чином, посилання відповідача, як на підставу для відмови в позові, на те, що позивач не звертався до відповідача за відшкодуванням боргу у встановлені розумні строки та те, що відповідач є бюджетною установою, яка в своїй діяльності фінансується із державного бюджету, та є розпорядником бюджетних коштів виключно в рамках взятих на себе зобов`язань бюджетного періоду - є необґрунтованими.
Суд установив, що позивачем сплачена сума спожитої стороною 2 електричної енергії, послуг з розподілу електричної енергії, послуг з перетікання електричної енергії за жовтень, листопад, грудень 2025 у розмірі 17430,30 грн.
Водночас відповідач не відшкодував позивачу витрати за спожиту електричну енергію відповідно до умов договору № 733 від 02.10.2025 на загальну суму 17430,30 грн.
Враховуючи вищевикладене, господарський суд доходить висновку, що грошові кошти в розмірі 17430,30 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно статті 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За змістом статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, не спростованими відповідачем та визнаються судом такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позову в повному обсязі, судовий збір покладається на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 1, 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 123, 129, 236-238, 247-252 Господарського процесуального кодексу України, суд  

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити повністю.
Стягнути з Квартирно-експлуатаційного відділу міста Харків (61024, м. Харків, вул. Григорія Сковороди, буд. 61, код ЄДРПОУ 07923280) на користь Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області (61145, м. Харків, вул. Космічна, буд 21, код ЄДРПОУ 01038594) заборгованість в сумі 17430,30 грн та витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у сумі 2662,40 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 
Відповідно до ст. 241 ГПК України, рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Згідно з ст.ст. 256, 257 ГПК України, рішення може бути оскаржене до Східного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення. 
Повне рішення складено "23" квітня 2026 р. 

Суддя		Л.В. Шарко