ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/288/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жиляєва Є.М. 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу 
за позовом 	Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Ґедройця, 5) 	
до 	Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім "Тепловозремсервіс» (61010, м. Харків, вул. Основ`янська, 55) 	
про 	стягнення 33957,00 грн. 	
без виклику учасників справи

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Акціонерне товариство "Українська залізниця" звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс", в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь 33957,00 грн. штрафу за прострочення строку поставки товару за договором №ОД/НХ-25-599НЮ від 09.09.2025. Позов обґрунтовано неналежним виконанням з боку відповідача своїх зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів №ОД/НХ-25-599НЮ від 09.09.2025 в частині здійснення своєчасної поставки товару.
Також до стягнення заявлені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.02.2026 позовну заяву прийнято судом до розгляду та відкрито провадження у справі. Приймаючи до уваги малозначність справи в розумінні ч. 5 ст. 12 ГПК України, враховуючи ціну позову, характер спірних правовідносин та предмет доказування, господарським судом вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву, а позивачу - для подання відповіді на відзив.
04.03.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від відповідача надійшло клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №5300), в якому відповідач просить суд зменшити розмір штрафних санкцій за договором №ОД/Нх-25-599 НЮ від 09.09.2025 на 90%, що становить до стягнення 3395,70 грн. 
10.03.2026 через загальний відділ діловодства суду через підсистему "Електронний суд" від позивача надійшли заперечення на клопотання (вх. №5770), які досліджено та приєднано до матеріалів справи.
З метою повідомлення сторін про розгляд даної справи, судом було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи.
Позивач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 04.02.2026 до електронного кабінету позивача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідач про розгляд справи повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить наявна в матеріалах справи довідка про доставку електронного листа, а саме "Ухвала про відкриття провадження (спрощене)" від 04.02.2026 до електронного кабінету відповідача підсистеми "Електронний суд" єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС).
Відповідно до ч. 5 ст. 252 ГПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. Будь-яких заяв або клопотань, про можливість подання яких було роз`яснено ухвалою Господарського суду Харківської області від 04.02.2026, на адресу суду від учасників справи не надходило, як і не надходило клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідно до ст. 252 ГПК України.
Положеннями частини другої статті 14 ГПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частини третя статті 13 ГПК України).
Відповідно до частини дев`ятої статті 165, частини другої статті 178 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідач у строк, встановлений частиною першою статті 251 ГПК України відзив на позов не подав, а відтак не скористався наданими йому процесуальними правами.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Отже, матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій та надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
За висновками суду, в матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розгляну за наявними матеріалами справи.
Згідно з ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
За результатами проведеної процедури публічної закупівлі, 09.09.2025 між Акціонерним товариством "Українська залізниця" (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (постачальник) було укладено договір про закупівлю матеріального-технічних ресурсів № ОД/НХ-25-599НЮ (далі - Договір), відповідно до умов пункту 1.1. якого, постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар, відповідно до Специфікації №1 (Додаток 1) та Технічних та якісних характеристик товару, документів з якості ат оцінки відповідності товару (Додаток 2), що є невід`ємними частинами цього Договору, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей товар на умовах цього Договору.
Відповідно до п. 4.2 Договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії Договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання Товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений Покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці.
Згідно з пунктом п. 4.5. Договору, сторони домовились, що рознарядка Покупця на Товар направляється ним постачальнику в один з таких способів:
- на поштову адресу постачальника, зазначену в цьому Договорі (листом оголошеною цінністю та описом вкладення і повідомленням про вручення);
- вручається уповноваженому представнику постачальника під розпис:
- шляхом відправлення на електронну адресу постачальника (зазначену в цьому Договорі) скан-копії відповідної рознарядки в форматі PDF або в будь-якому іншому форматі, який забезпечує можливість ознайомлення зі змістом документу. Документ вважається отриманим постачальником з дати його направлення покупцем на електронну адресу постачальника, підтвердженням чого є відповідна роздруківка з поштового програмного забезпечення Покупця.
27.10.2025 позивачем на виконання п. 4.5. Договору направлено на електронну адресу відповідача, яка зазначена в договорі, а саме: Td_trs@ukr.net письмову рознарядку від 27.10.2025 №НХ-04/1943н щодо поставки товару на суму 381612,00 грн.
Згідно з п. 4.2 Договору, строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки Покупцем.
Отже, термін поставки товару за Договором мав закінчитися 26.11.2025 (30 календарних днів з моменту отримання рознарядки від 27.10.2025 №НХ-04/1943н).
05.11.2025 відповідачем було поставлено товар (муфта Д100.08.024) у кількості 12 шт. вартістю 155232, 00 грн., відповідно до видаткової накладної №РН-0000078.
05.12.2025 відповідачем було поставлено товар (муфта 9Д 100.37 140-1) у кількості 10 шт. вартістю 226380, 00 грн. за видатковою накладною №РН-000094.
Позивач звернувся з даним позовом до суду, в якому зазначає про те, що письмова рознарядка за вих. №НХ-04/1943н від 27.10.2025 на поставку товару виконана з пропуском строку визначеного п. 4.2 Договору, у зв`язку з чим, на підставі пункту 9.3.1. Договору, позивачем нараховано штраф за поставку товару зх порушенням встановленого договором строку у розмірі 33957,00грн.
Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у судовому порядку.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд керується наступним.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини.
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Укладений договір про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ОД/НХ-25-599НЮ від 09.09.2025 за своїм змістом та правовою природою є договором поставки.
Статтею 712 ЦК України передбачено, що за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до положень статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з частиною 1 статті 662 ЦК України продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Відповідно до положень частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару.
Відповідно до вимог статті 669 ЦК України кількість товару, що продається, встановлюється у договорі купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні. Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договорі купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.
Якщо за договором купівлі-продажу переданню підлягає товар у певному співвідношенні за видами, моделями, розмірами, кольорами або іншими ознаками (асортимент), продавець зобов`язаний передати покупцеві товар в асортименті, погодженому сторонами (частина 1 статті 671 ЦК України).
За приписами статті 673 ЦК України, продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.
Аналіз наведених норм права свідчить, що договір поставки за своєю правовою природою відноситься до двосторонніх, консенсуальних, оплатних договорів, укладення якого зумовлює взаємне виникнення у кожної зі сторін прав та обов`язків. У таких правовідносинах обов`язку продавця (постачальника) з передачі у власність (поставки) покупцю товару відповідає обов`язок покупця з прийняття та оплати цього товару.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з частинами1, 4 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
За змістом пункту 1 частини 1 статті 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним, зокрема у момент вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар.
Таким чином, однією із основних умов виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Відповідно до умов пункту 4.2 договору поставка товару проводиться партіями протягом строку дії договору тільки на підставі наданої письмової рознарядки покупця, яка вважається дозволом на поставку та є підтвердженням готовності покупця до приймання товару. Партією товару вважається обсяг одиниць товару, визначений покупцем у рознарядці, якщо інше не вказано в самій рознарядці. Строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки покупцем. Місце поставки товару: м. Сміла (Черкаська обл.) Право власності на товар переходить до покупця з дати поставки товару. 
Матеріали справи свідчать та відповідачем не заперечується, що на виконання умов пункту 4.5. договору, 27.10.2025 позивачем було направлено на електронну адресу відповідача, яка зазначена в договорі, а саме: Td_trs@ukr.net письмову рознарядку від 27.10.2025 №НХ-04/1943н щодо поставки товару на суму 381612,00 грн.
Згідно з п. 4.2 Договору, строк поставки товару - протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати надання письмової рознарядки Покупцем.
Таким чином, термін поставки товару за Договором мав закінчитися 26.11.2025 (30 календарних днів з моменту отримання рознарядки від 27.10.2025 №НХ-04/1943н).
05.11.2025 відповідачем було поставлено товар (муфта Д100.08.024) у кількості 12 шт. вартістю 155232, 00 грн., відповідно до видаткової накладної №РН-0000078.
05.12.2025 відповідачем було поставлено товар (муфта 9Д 100.37 140-1) у кількості 10 шт. вартістю 226380, 00 грн. за видатковою накладною №РН-000094.
Отже, письмова рознарядка за вих. №НХ-04/1943н від 27.10.2025 на поставку товару виконана відповідачем з пропуском строку визначеного п. 4.2 Договору.
Таким чином, із обставин справи та наявних в матеріалах справи доказів убачається наявне порушення відповідачем взятих на себе договірних зобов`язань в частині поставки товару у визначений умовами пункту 4.2. договору строк, що свідчить про прострочення відповідачем виконання договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, згідно приписів статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Наведене положення законодавства вказує, що коли одна із сторін за умовами договору взяла на себе певні зобов`язання, то інша сторона вправі очікувати, що такі будуть виконані належним чином у встановлені строки. У разі ж коли така сторона порушила умови договору, зобов`язання вважається не виконаним.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Системний аналіз положень чинного законодавства вказує, що забезпечення виконання зобов`язання має своєю правовою метою надання контрагентам можливості передбачити у відповідному правочині правові наслідки неналежного виконання обов`язків за відповідним правочином. 
Відповідно до п. 9.3.1 Договору при порушенні строків постачання постачальник оплачує покупцю штраф у розмірі 15% від вартості непоставленого в строк товару.
Згідно з розрахунком позивача, розмір штрафу становить 33957,00 грн. із розрахунку 226380,00 х 15%.
Перевіривши правомірність та правильність здійсненого розрахунку штрафу у розмірі 33957,00 грн. суд зазначає, що нарахування не суперечать вимогам чинного законодавства, умовам договору, встановленим обставинам справи, розрахунок виконано арифметично вірно, а тому позовна вимога про стягнення штрафу у розмірі 33957,00 грн. є обґрунтованою. 
Водночас відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій (вх. №5300 від 04.03.2026), розглянувши яке, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо вона значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, приписами вищеозначеної частини 3 статті 551 ЦК України передбачено умови як підстави для зменшення штрафних санкцій, і ця норма не передбачає вимог щодо обов`язкової їх наявності у поєднанні, а тому достатнім для зменшення неустойки може бути наявність лише однієї з них, зокрема наявність інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Застосоване у статті 551 ЦК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суд користується певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій, оцінюючи обставини, які мають істотне значення (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.12.2024 у cправі №904/872/24).
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Так, зокрема, неустойка спрямована на забезпечення компенсації майнових втрат постраждалої сторони. Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Чинним законодавством не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення розміру штрафних санкцій. Відповідно, таке питання вирішується господарським судом згідно із статтею 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (правові висновки Верховного Суду у постановах від 06.09.2019 у справі №914/2252/18, від 14.07.2021 у справі №916/878/20).
Відповідно до положень статті 3, частини 3 статті 509 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами, є добросовісність, розумність і справедливість.
Загалом зміст цих принципів полягає в тому, що тексти законів, правочинів та їх застосування суб`єктами цивільних правовідносин мають бути належними і справедливими та відповідати загальновизнаним нормам обороту та нормам закону (правова позиція Верховного Суду у постанові від 06.12.2019 у справі №910/353/19).
З огляду на наведене вище, суд зазначає, що господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Однак наявність у кредитора можливості стягувати з боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка з огляду на обставини справи перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та слугує джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.10.2019 у справі №904/5830/18, від 13.01.2020 у справі №902/855/18).
Суд зазначає, що у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022, який є продовженим до теперішнього часу.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Згідно з наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 р. за №376 (із змінами та доповненнями), територія Харківської міської територіальної громади з 15.09.2022, де безпосередньо знаходиться відповідач, внесено до переліку територій, які розташовані в районі проведення можливих воєнних (бойових) дій або тимчасово окупованих російською федерацією і перебуває у ньому до теперішнього часу.
Загальновідомо, що з початком введення в Україні воєнного стану Харківська територіальна громада, на території якої розташований відповідач, з перших днів знаходилась в зоні активних бойових дій, а саме місто Харків з перших днів прийняло на себе удар збройної агресії та зазнає збройну агресію до цього часу.
Відповідні обставини, в силу приписів частини 3 статті 75 ГПК України, є загальновідомими та такими, що не підлягають доведенню.
У контексті спірних правовідносин, суд враховує, що відповідач знаходиться в прифронтовому місті Харкові, та, як вбачається з пояснень відповідача, через постійні обстріли міста, потенційні контрагенти відмовляються від співробітництва із підприємствами, потужності яких знаходяться у м. Харкові. 
Очевидно, що в умовах воєнного стану господарюючі суб`єкти, що знаходяться на території Харківської міської територіальної громади із центром у м. Харків, зазнали влив від військової агресії, що викликане припиненням діяльності багатьох із них, порушенням господарських ланцюгів з суміжними підприємствами. Введення воєнного стану призвело до скорочення обсягів товарообігу та продажу, порушення логістичних ланцюгів, дефіцит транспортних потужностей, дефіцит рухомого складу, руйнація шляхів сполучення, виробничих приміщень та інших потужностей внаслідок ракетних, артилерійських обстрілів та інших бойових дій. Це дефіцит робочої сили внаслідок процесів мобілізації, евакуації населення, а також періодична відсутність опалення, водопостачання та електропостачання внаслідок ворожих обстрілів. 
Відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (код ЄДРПОУ 45114146) здійснює, зокрема, наступні види діяльності: 25.62 Механічне оброблення металевих виробів (основний); 25.61. Оброблення металів та нанесення покриття на метали; 28.15. Виробництво підшипників, зубчастих передач, елементів механічних передач і приводів; 30.20. Виробництво залізничних локомотивів і рухомого складу; 33.14. Ремонт і технічне обслуговування електричного устаткування; 33.17. Ремонт і технічне обслуговування інших транспортних засобів. 
Таким чином, вищенаведене переконливо свідчить про те, що господарська діяльність відповідача має важливе значення в умовах воєнного стану для відбудови та підтримки діяльності міста Харкова та інших населених пунктів України, які зазнали та зазнають ворожих обстрілів. 
Обставини справи свідчать, що відповідач не відмовлявся та не ухилявся від виконання взятих на себе зобов`язань за договором про закупівлю матеріально-технічних ресурсів № ОД/НХ-25-599НЮ від 09.09.2025 та 05.11.2025 відповідачем було поставлено товар (муфта Д100.08.024) у кількості 12 шт. вартістю 155232, 00 грн. відповідно до видаткової накладної №РН-0000078, а також 05.12.2025 відповідачем було поставлено товар (муфта 9Д 100.37 140-1) у кількості 10 шт. вартістю 226380, 00 грн. за видатковою накладною №РН-000094 - без будь-яких претензій та зауважень з боку позивача щодо вартості, обсягів, якості товару тощо. 
При цьому, позивачем під час розгляду справи не заперечується, що поставка товару з боку відповідача відбулась у повному обсязі та належної якості, однак з незначним у декілька днів простроченням строку поставки. Поряд з цим, суд приймає до уваги, що після звернення з позовом до суду відповідач не заперечує встановлені обставини справи, обґрунтовує поважність причин прострочення строку поставки та підтверджує факт незначного прострочення такого строку. 
Посилання позивача на інші господарські справи та наявність з відповідачем господарських відносин по численним договорам, навпаки, свідчить про наявність тривалих договірних відносин, що склались між сторонами, великі обсяги замовлень важливого в умовах воєнного стану товару, зокрема, запасні частини до тепловозів в силу характеру здійснюваної обома сторонами господарської діяльності. При цьому, як зазначалося вище, відповідач здійснює діяльність у прифронтовому м. Харкові, який щоденно потерпає від ворожих обстрілів та наведені обставини разом із іншими фактичними обставинами було враховано господарськими судами при зменшенні розміру штрафних санкцій по справам №922/1469/24, №922/557/24, №922/860/24 на які позивач посилається та проти чого не заперечив. 
Водночас слід зазначити, що покладення на відповідача штрафних санкцій у заявленому розмірі потенційно може негативно позначитись на інших господарських зобов`язань з позивачем з огляду на те, що між сторонами склались тривалі договірні відносини по іншим справам, на які позивач посилається. 
Суд приймає до уваги, що сам по собі факт прострочення є підставою для застосування неустойки, однак він не усуває обов`язку суду перевірити правомірність та обґрунтованість здійсненого нарахування в силу фактичних обставин справи на предмет відповідності принципам розумності, справедливості та пропорційності. 
Однак у даному конкретному випадку матеріали справи свідчать, що має місце виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у повному обсязі, поставку відповідачем на адресу позивача товару належної якості, що підтверджується обома сторонами з незначним строком прострочення.
З матеріалів справи убачається, що будь-якого листування претензійного характеру з боку позивача на адресу відповідача щодо строків поставки згідно видаткової накладної №РН-000094 від 05.12.2025 та настанням негативних наслідків для господарської діяльності позивача, не надходило.
Суд приймає до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 про те, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. 
Верховний Суд у постанові від 16.02.2022 у справі №914/1954/20 звернув увагу, що суди мають враховувати принцип добросовісності - стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Враховуючи встановлені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, характер спірних правовідносин та поведінку відповідача під час виконання ним своїх договірних зобов`язань, що полягала у поставці товару належної якості та у повному обсязі з незначним простроченням строку поставки, а також процесуальну поведінку відповідача після звернення з позовом до суду, що полягала у підтвердженні факту прострочення, суд вважає, що в діях відповідача вбачаються ознаки добросовісності. 
Обставини справи свідчать, що задля виконання умов договору в умовах воєнного стану, відповідач дійсно шукав шляхи вирішення проблеми, в тому числі намагався поставити товар після спливу строку поставки та товар було поставлено у повному обсязі та без будь-яких заперечень з боку позивача щодо його кількості або якості. 
При цьому суд додатково приймає до уваги, що строк прострочення поставки товару не є надмірним, враховуючи, що за більш тривалий строк прострочення згідно умов підпункту 9.3.1., пункту 9.3. договору передбачено додаткове нарахування пені. Станом на дату звернення з позовом до суду зобов`язання відповідача з поставки товару у повному обсязі та належної якості виконано. 
Наведене вище кваліфікує поведінку відповідача, яка свідчить про те, що відповідач не уникав виконання договірних зобов`язань перед позивачем та свідомо бажав дотриматись засад добросовісності, розумності та справедливості, що окреслені частиною 3 статті 509 ЦК України під час їх виконання, однак в силу наведених вище вагомих та об`єктивних обставин, за відсутності умислу, відповідач допустив незначне прострочення строку поставки. 
Щодо висловлених представником позивача в обґрунтувань заперечень проти задоволення клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій тверджень про те, що введення воєнного стану в Україні має загальний характер, суд зазначає, що загальновідомим та нормативно врегульованим є питання відносно існування на території України надзвичайних обставин, введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне здійснення господарської діяльності.
Однак суд зауважує, що ступінь цього впливу є різним. Натомість позивачем не доведено, що зменшення розміру штрафних санкцій у даній справі призведе до істотного понесення ним додаткових фінансових витрат та негативно вплине на його платоспроможність. При цьому матеріали справи не містять та позивачем не надано суду доказів на підтвердження того, що у випадку зменшення розміру штрафних санкцій, позивач зазнає збитків. Крім того, позивачем не доведено, що внаслідок незначного за своєю тривалістю прострочення строку виконання зобов`язань з поставки товару в контексті обставин справи, відповідачем було заподіяно позивачу збитків, розмір яких перевищує або дорівнює заявленому розміру штрафу.
Верховний Суд у постанові від 23.11.2023 по справі №917/991/22 виснував, що встановивши відповідні обставини, суд вирішує стосовно можливості зменшення розміру заявлених до стягнення сум штрафних санкцій, що є правом суду, яке реалізується ним на власний розсуд.
Суд зазначає, що у даному разі зменшення розміру штрафу свідчитиме про дотримання балансу інтересів сторін, не призведе до порушення засад розумності, справедливості та добросовісності, не стане для відповідача в силу фактичних обставин справи несправедливим фінансовим тягарем та сприятиме належному виконанню відповідачем подальших договірних зобов`язань перед позивачем. 
Відтак, необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу у даному разі не може свідчити про нівелювання мети існування наведеної штрафної санкції як відповідальності за прострочення виконання договірного зобов`язання, а тому заперечення позивача у відповідній частині слід відхилити як необґрунтовані. 
Варто зазначити, що застосування штрафних санкцій у вигляду штрафу спрямовано перш за все на покарання за допущене правопорушення. Поряд з цим, штраф є лише санкцією за невиконання грошового зобов`язання, а не основним боргом, а тому збільшувати на цьому платежі свої доходи позивач не може.
Водночас викладений у клопотанні про зменшення розміру штрафних санкцій відсоток зменшення - 90% є, на думку суду, безпідставним, оскільки законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не фактично звільняти боржника від її сплати, оскільки в такому разі нівелюється сутнісний зміст штрафних санкцій по відношенню до боржника.
При цьому суд приймає до уваги висновки Верховного Суду у постановах від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 про те, що зменшення штрафних санкцій судами попередніх інстанцій на 99% фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання.
Водночас суд враховує висновки Верховного Суду у постанові від 30.03.2021 у справі №902/538/18, який звернув увагу, що виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості суд, в тому числі і з власної ініціативи може зменшити розмір неустойки до її розумного та справедливого розміру.
Враховуючи зазначене, з урахуванням важливості та необхідності дотримання балансу інтересів сторін у даному випадку, виходячи з міркувань розумності та справедливості, беручи до уваги матеріальні інтереси сторін, характер господарської діяльності, ступінь виконання відповідачем зобов`язань в силу встановлених судом обставин справи з поставки товару належної якості, незначний строк прострочення, відсутність прямого умислу, спрямованого на порушення зобов`язання, наявність ознак добросовісності відповідача, зважаючи на процесуальну поведінку відповідача, що полягала у підтвердженні факту прострочення, відсутність доказів понесення позивачем збитків або інших негативних наслідків внаслідок такого прострочення, суд вбачає наявність обставин, з якими законодавством пов`язується можливість реалізації дискреційних повноважень для зменшення розміру штрафних санкцій.
З огляду на вказане та з урахуванням принципу збалансованості інтересів сторін та верховенства права, за висновками суду, обґрунтованим, розумним та справедливим слід вважати зменшений розмір штрафу на 50%, який підлягає стягненню у розмірі 16978,50 грн., з урахуванням чого, у задоволенні решти заявленого до стягнення розміру штрафу суд відмовляє з підстав, наведених вище.
Суд констатує, що присудження до стягнення штрафу у вказаному розмірі, з урахуванням обставин справи, відповідає вимогам чинного законодавства України, є цілком адекватною мірою відповідальності за неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині незначного строку прострочення з повної поставки товару належної якості, проявом балансу між інтересами кредитора і боржника, способом стимулювання боржника до належного виконання зобов`язань.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 79 ГПК України передбачено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Вказані вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
З огляду на встановлені фактичні обставини, суд дав відповідь на істотні питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин у матеріально-правовому та процесуальному сенсах. Разом з тим, судом надано оцінку щодо належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
Здійснюючи розподіл судових витрат, суд керується положеннями статті 129 ГПК України, та покладає витрати зі сплати судового збору на відповідача. При цьому, судом враховано, що у разі зменшення неустойки в резолютивній частині судового рішення зазначається про часткове задоволення позову і розмір суми неустойки, що підлягає стягненню. Судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 03.04.2018 у справі №902/339/16.
На підставі викладеного, керуючись статтями 124, 129-1 Конституції України, статтями 4, 12, 20, 73, 74, 76-79, 86, 129, 231, 236-238 Господарського процесуального кодексу України, суд, -   

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Тепловозремсервіс" (61010, м. Харків, вул. Основ`янська, буд. 55, код ЄДРПОУ 45114146) на користь Акціонерного товариства "Українська залізниця" (03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ 40075815) штраф у розмірі 16978,50 грн. та 2662,40 грн. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

У задоволенні решти позову - відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення Господарського суду Харківської області може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги в порядку, встановленому статтями 254, 256-259 Господарського процесуального кодексу України. 
Повне рішення складено "06" квітня 2026 р. 

Суддя		Є.М. Жиляєв